Номер провадження: 22-ц/813/367/26 
Справа № 522/5933/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Агентство нерухомості «Атланта» Товариство з обмеженою відповідальністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Форманюк Олена Миколаївна
на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 13 жовтня 2022 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , АН «Атланта» ТОВ про стягнення грошових коштів та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся через представника адвоката Лісовську Маріанну Миколаївну до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , АН «Атланта» ТОВ (далі - відповідачі), в якому просив суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 21.02.2021 р., реєстровий № 191, посвідчений приватним нотаріусом Образцовою Тетяною Анатоліївною, Одеський міський нотаріальний округ; повернути сторони за договором дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 21.02.2021 р., реєстровий № 191, посвідчений приватним нотаріусом Образцовою Тетяною Анатоліївною, Одеський міський нотаріальний округ в первісний стан; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 забезпечувальний платіж в гривні, сума якого еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення, а також штраф 100 % суми забезпечувального платежу у гривні, що еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., з АН «Атланта» ООО на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн; стягнути з відповідачів суму судових витрат пропорційно до задоволених вимог.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 жовтня 2020 року між АН «Атланта» ТОВ, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений Договір про намір укласти угоду, а саме нотаріально посвідчити договір відчуження квартири АДРЕСА_1 .
Пунктом 2.5 Договору встановлено, що угода відчуження повинен бути укладений не пізніше 27 листопада 2020 року. У разі, якщо жодна зі Сторін за 7 календарних днів до закінчення терміну дії Договору не виявить бажання його розірвати, Договір вважається пролонгованим на той самий термін і на тих самих умовах.
До теперішнього дня жодна зі Сторін за 7 календарних днів до закінчення терміну дії Договору, визначеного п. 2.5. не виявила бажання його розірвати Договір діє до теперішнього часу, угоду відчуження квартири ОСОБА_1 не укладено, умови Договору не виконані, квартира на підставі договору дарування перейшла у власність ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, крім того, чоловік позивачки ОСОБА_4 має захворювання «Рак сечового міхура» та на сьогоднішній день не пересувається, тому Позивач хотіла придбати квартиру поруч із своєю донькою, яка може їм з чоловіком допомагати.
ОСОБА_1 гарантувала придбання спірної квартири, для чого на виконання умов Договору передала ОСОБА_3 в цілому 1800 доларів США, позивач зазначає, що грошові кошти були передані відповідачу як забезпечувальний платіж.
ОСОБА_3 умови Договору не виконала, «Забезпечувальний платіж» не повернула та штраф в розмірі 100 %, який передбачено п. 4.5. Договору не сплатила.
АН «Атланта» ООО порушило умови договору, не організувало зберігання документів, переданих Власником, до моменту укладення та нотаріального посвідчення договору відчуження об`єкта, не організувало проведення укладення та нотаріального посвідчення договору відчуження об`єкта, не створило умови для проведення переговорів і розрахунків між Набувачем та Власником.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , АН «Атланта» ТОВ про стягнення грошових коштів та моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Центральним РВОМУ УМВС України) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) забезпечувальний платіж в гривні, сума якого еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення, а також штраф 100 % суми забезпечувального платежу у гривні, що еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Центральним РВОМУ УМВС України) на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача на користь позивача забезпечувального платежу в гривні, сума якого еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення, а також штраф 100 % суми забезпечувального платежу у гривні, що еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення є обґрунтованими та доведеними, і підлягають задоволенню, а позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є безпідставними та не знайшли підтвердження в судовому засіданні, тому в цій частині не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Форманюк О.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2022 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Стягнути з позивача судові витрати у справі, а саме судовий збір за подачу апеляційної скарги 1362 грн та витрати на правову допомогу адвоката 40 000 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі апелянта, яка не була належним чином сповіщена про час та місце розгляду справи та взагалі про наявність такої справи в суді. Зауважується, що з 04.03.2022 року апелянт у зв`язку із військовою агресією РФ поїхала за межи України і з 13.03.2022 року знаходиться на території Чеської Республіки, віза відкрита до 31.05.2025 року, а тому висновок суду про її належне повідомлення про час та місце розгляду справи є помилковим та не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства. Також, акцентується увага на тому, що представник позивача вказаоа в позовній заяві останнє відоме місце мешкання відповідача ОСОБА_3 АДРЕСА_2 , а це була адреса квартири, яку ОСОБА_3 станом на час подачі позову до суду відчужила за договором купівлі-продажу і в ній не мешкала, крім того матеріали справи містять інші адреси реєстрації та мешкання ОСОБА_3 , на які судові документи не направлялись.
Також, звертається, увага на той факт, що під час звернення до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, представник позивача не виконала вимоги цивільного процесуального законодавства, ст. 49,183 ЦПК України та не додала до заяви належні та допустимі докази направлення усім сторонам по справі копії заяви. Так, на а.с. 149-151 є заява про зменшення розміру позовних вимог, а на а.с. 151, 153, 154 міститься однакові заяви про направлення листа лише відповідачу ОСОБА_3 , тоді як доказів направлення цієї заяви відповідачу ОСОБА_2 у справі не має.
Щодо часткового задоволення позовних вимог та стягнення з апелянта на користь позивача забезпечувального платежу в гривні, сума якого еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення, а також штрафу 100 % суми забезпечувального платежу у гривні, що еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення, в скарзі зазначається, що висновки з цього приводу суперечать наявним в матеріалах справи доказам.
Так, у справі на а.с. 92 представник третьої особи АН «Атланта» ТОВ подала до суду копію повідомлення від 11.12.2020 року, власноручно написане ОСОБА_3 про те, що позивач ОСОБА_5 не виконала зі свого боку з невідомих причин умови укладеного між сторонам Договору № 112/10 від 07.10.2020 року, не виходить на зв`язок і не уклала угоду. Наголошується, що апелянт не відмовлялась укладати угоду з позивачкою, була стурбована тим, що угода не була укладена, так як з цих обставин декілька разів переносилась її покупка земельної ділянки, тому апелянт була вимушена розірвати з позивачем договір і терміново шукати інших покупців. Крім того, на думку сторони скаржниці оскільки позивачка не з`явилась на укладення договору, грошові кошти за договором правомірно залишились у апелянта і поверненню не підлягають.
Також, в скарзі є посилання на те, що суд першої інстанції неякісно вивчив матеріали справи, так як невірно вказав в своєму рішенні дату укладення додаткової угоди «від 07 жовтня 2020 року» і внесення додаткового авансу у розмірі 1000 доларів США, тоді як за наявними у справі доказами, Додаткова-угода була укладена 11 листопада 2020 року, помилився суд і в даті укладення апелянтом договору купівлі-продажу, який був 22.01.2021 року, а суд вказав двічі 21.02.2021 року. Також, в рішенні помилково зазначено, що основний договір не був укладений, а об`єкт подарований іншій особі, тоді як об`єкт був не подарований, а проданий, а потім покупець його подарував доньці. І взагалі, на думку сторони скаржників, факт продажу об`єкту нерухомості іншій особі не робить його автоматично таким, що Договір не був виконаний з вини ОСОБА_3 .

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Лісовська М.М., вважає подану апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою, та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, як таке, що винесено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
У відзиві наголошується, що ОСОБА_1 не було повідомлено про місце і час з`явлення для укладення угоди купівлі — продажу, що і не було доведено відповідачами, не надано жодного доказу направлення позивачці повідомлення, а надане до справи сповіщення ОСОБА_3 не можна вважати належним доказом, оскільки воно не адресовано ОСОБА_1 , крім того воно взагалі невідомо кому адресовано та не відомо коли складено.
Стороною позивачів, зауважується, що відповідачем порушені умови Договору, а саме у разі невиконання (неналежного виконання) власником своїх зобов`язань, він зобов`язується повернути набувачу отриману від нього за Договором суму і сплатити штраф в розмірі 100 % від суми «забезпечувального платежу», що передбачено п. 4.5. Договору, і суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо задоволення позовних вимог в цій частині.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Форманюк О.М. підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити в повному обсязі.
Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Лісовська М.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 , просила оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про дату, час та порядок розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за їх відсутності не заявляли.
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників які не з`явились.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

07 жовтня 2020 року між АН «Атланта» ТОВ, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений Договір про намір укласти угоду, а саме нотаріально посвідчити договір відчуження квартири АДРЕСА_1 .
Пунктом 2.5 Договору встановлено, що угода відчуження повинна бути укладена не пізніше 27 листопада 2020 року. У разі, якщо жодна зі Сторін за 7 календарних днів до закінчення терміну дії Договору не виявить бажання його розірвати, Договір вважається пролонгованим на той самий термін і на тих самих умовах.
До теперішнього дня жодна зі Сторін за 7 календарних днів до закінчення терміну дії Договору, визначеного п. 2.5. не виявила бажання його розірвати, Договір діє до теперішнього часу, угоду відчуження квартири ОСОБА_1 не укладено, умови Договору не виконані, квартира на підставі договору дарування перейшла у власність ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, крім того, чоловік позивачки ОСОБА_4 має захворювання «Рак сечового міхура» та на сьогоднішній день не пересувається, тому Позивач хотіла придбати квартиру поруч із своєю донькою, яка може їм з чоловіком допомагати.
ОСОБА_1 гарантувала придбання спірної квартири, для чого на виконання умов Договору передала ОСОБА_3 вцілому 1800 доларів США, позивач зазначає, що грошові кошти були передані відповідачу як забезпечувальний платіж.
ОСОБА_3 умови Договору не виконала, «Забезпечувальний платіж» не повернула та штраф в розмірі 100 %, який передбачено п. 4.5. Договору не сплатила.
АН «Атланта» ООО порушило умови договору, не організувало зберігання документів, переданих Власником, до моменту укладення та нотаріального посвідчення договору відчуження об`єкта, не організувало проведення укладення та нотаріального посвідчення договору відчуження об`єкта, не створило умови для проведення переговорів і розрахунків між Набувачем та Власником.
Відповідно до п. 4.4. договору про намір укласти угоду, позивач передав «забезпечувальний платіж» – грошову суму в гривнях, яка еквівалентна 800 доларам США, а відповідно до додаткової угоди від 07 жовтня 2020 року внесений додаткова сума у розмірі 1000 доларів США.
Пунктом п. 4.5. договору про намір укласти угоду визначено, що за невиконання умов цього договору сторони несуть відповідальність. У разі невиконання (неналежного виконання) Власником своїх зобов`язань, він зобов`язується повернути отриману суму «забезпечувального платежу» і сплатити штраф у розмірі 100 % від суми.

Рух справи

06.05.2024 року представником апелянта ОСОБА_3 адвокатом Форманюком О.М. на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 13 жовтня 2022 року подана апеляційна скарга.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2024 року, для розгляду вищезазначеної апеляційної скарги визначено склад колегії головуючий суддя: Дришлюк А.І., судді учасники колегії: Драгомерецький М.М., Сегеда С.М.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.06.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишена без руху та надано строк для усунення недоліків.
На підставі розпорядження № 2205 на підставі пункту 3.8 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 (зі змін. Та доп.) здійснено заміну судді Сегеди С.М.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2024 року до складу учасника колегії визначено суддю Громіка Р.Д.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.08.2024 року клопотання представника ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження — задоволено, поновлено строк, відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.08.2024 року підготовка справи до апеляційного розгляду закінчена, справу призначено до розгляду.
Відповідно до розпорядження № 2404 від 22.04.2025 року проведено повторний автоматизований розподіл справи, підстава: відрахування судді Дришлюка А.І. зі штату Одеського апеляційного суду у зв`язку з припиненням повноважень судді.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025 року, головуючим суддею по справі визначено суддю Карташова О.Ю.
Відповідно до розпорядження № 4228 від 08.07.2025 року здійснено заміну суддів учасників колегії.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2025 року, до складу учасників колегії по справі визначено суддів Кострицького В.В., Лозко Ю.П.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується, в частині задоволених вимог, що стосуються вимоги, щодо стягнення з відповідача на користь позивача забезпечувального платежу в гривні, сума якого еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення, а також штраф 100 % суми забезпечувального платежу у гривні, що еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення, а тому в цій частині і переглядається апеляційним судом.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Відповідно до положень ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За приписами частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (частина перша статті 635 ЦК України).
Разом з тим, укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 березня 2021 року у справі № 904/2073/19 вказано, що на кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.
У постанові Верховного Суду від 12.09.2024 справа № 916/1719/22 зазначено, що правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на його зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.
Подібний висновок зроблений і у постанові Верховного Суду від 15.11.2024 у справі № 905/20/23, де зазначено, що правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його предмету, умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, з`ясувати фактичний характер спірних правовідносин, які склались між сторонами, з`ясувати дійсні наміри сторін спору при укладенні договору щодо визначення умов виконання зобов`язань обома сторонами цього договору наслідків, застосувати відповідні норми права.

Як встановлено матеріалами справи, 07 жовтня 2020 року між АН «Атланта» ТОВ, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений Договір про намір укласти угоду, а саме нотаріально посвідчити договір відчуження квартири АДРЕСА_1 .
Пунктом 2.5 Договору встановлено, що угода відчуження повинна бути укладена не пізніше 27 листопада 2020 року. У разі, якщо жодна зі Сторін за 7 календарних днів до закінчення терміну дії Договору не виявить бажання його розірвати, Договір вважається пролонгованим на той самий термін і на тих самих умовах.
Таким чином, між сторонами укладено попередній договір стосовно купівлі-продажу майбутнього об`єкта нерухомості - квартири. 
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Укладення попереднього договору та виконання умов, які у ньому були передбачені, є лише передумовами для укладення основного договору, і не заміняє собою основний договір. Навпаки, внаслідок не укладення основного договору зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється (постанова Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 522/970/18).

Провівши системний аналіз статті 635 ЦК України можна виснувати, що єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у певний строк (термін), обумовлений таким попереднім договором. Ухилення від такого укладення є порушенням цього зобов`язання, однак, якщо факт ухилення судами не встановлено, а сторони в обумовлений строк (термін) основний договір не уклали або одна зі сторін не направила іншій стороні пропозицію про його укладення, таке зобов`язання вважається припиненим (постанова Верховного суду від 24.07.2019 у справі № 200/14946/16-ц).
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Ознакою завдатку є те, що він слугує: 1) доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, 2) одночасно є способом платежу та 3) способом забезпечення виконання зобов`язання.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.
Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлювані. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Як слідує з матеріалів справи, договір купівлі-продажу між сторонами укладено не було. Грошові кошти, в якості забезпечувального платежу, були сплачені з метою забезпечення виконання зобов`язання не було повернуто позивачу.

Таким чином, встановлено, що відповідачем порушені умови Договору, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача забезпечувального платежу в гривні, сума якого еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення, а також штраф 100 % суми забезпечувального платежу у гривні, що еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення, підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів перевіривши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. 81 ЦПК України, які б підтверджували припинення дії п. 2.7 договору, яким передбачено пролонгацію на той самий термін і на тих самих умовах у разі не виявлення бажання розірвати Договір.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до п. 3.2.1 Договору, набувач зобов`язується з`явитися в місці і час, узгоджені сторонами, не пізніше терміну, встановленого п. 2.5 Договору, для укладення та нотаріального посвідчення договору відчуження об`єкта. Проте, матеріали справи не містять і відповідачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 було повідомлено про місце і час з`явлення для укладення угоди купівлі-продажу. Надане стороною відповідачки сповіщення не може вважатись належним доказом, оскільки з його змісту не вбачається коли воно складалось і кому воно адресовано.
З огляду на викладене, є безпідставними доводи апеляційної скарги з приводу того, що умови договору не були виконані з вини ОСОБА_1 , оскільки зазначене спростовується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи судовою повісткою за адресою їх місця проживання чи перебування, що зазначена в ЄДДР (за наявності), або за адресою, яку повідомив учасник справи.
Як вбачається з матеріалів, суд направляв судові повістки та повідомлення на адресу яка була зазначена в позовній заяві, іншої адреси відповідачем не повідомлялось.
Судові повістки на ім`я ОСОБА_3 повертались на адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».
У пункті 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Працівником АТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено його підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 99-1 Правил, тому у суду апеляційної інстанції не було підстав не враховувати причини повернення до суду судової повістки під час вирішення питання про повідомлення заявниці про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, а також про можливість розглядати справу за відсутності відповідача.
За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
Тож, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20.
За таких обставин, суд першої інстанції правомірно вважав відповідача повідомленим належним чином.

Твердження скаржниці про те, що вона перебуває за кордоном не спростовує висновку суду про належне повідомлення, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів того, що зазначене було відомо стороні позивача або іншим учасникам справи.

Посилання скаржниці на те, що відсутні докази направлення копії заяви про зменшення позовних вимог та заяви додаткового рішення ОСОБА_2 , що свідчить про порушення норм процесуального права, не заслуговують на увагу, оскільки у позивача відсутні вимоги до вказаного відповідача, і взагалі даний відповідач не заявляє про порушення своїх прав. Крім того, скаржницею не доведено, що порушення прав іншого відповідача (у вигляді відсутності повідомлення) вплинуло або зачепило його власні права.
Загалом доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції і переоцінки доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Також, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 — 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Форманюк Олена Миколаївна, залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 13 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко