ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
12.05.2026	Справа № 910/4270/25	

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С.,
за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.
розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи
За позовом Заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Гребінківської міської ради
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю “Промгаз Сіті”
2. Комунального некомерційного підприємства “Гребінківська міська лікарня” Гребінківської міської ради Полтавської області 
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 207 124,74 грн.,

За участі представників сторін: 
від прокуратури: Альфьорова А.П. за службовим посвідченням від 15.04.2025 № 080804;
від позивача: не з`явився;
від відповідача-1: не з`явився;
від відповідача-2: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області (далі – Прокурор) звернувся до господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Гребінківської міської ради (далі – позивач, Рада) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Промгаз Сіті” (далі – відповідач-1, Товариство) та Комунального некомерційного підприємства “Гребінківська міська лікарня” Гребінківської міської ради Полтавської області (далі – відповідач-2, Підприємство) про визнання недійсними додаткових угод від 03.04.2023 року № 1, від 10.05.2023 року № 2, від 31.05.2022 року № 3, від 19.06.2023 року № 4, від 09.08.2023 року № 5 та від 07.09.2023 року № 6 до укладеного між відповідачами 09.01.2023 року договору на постачання електричної енергії споживачу № 9 (далі – Договір), а також стягнення з Товариства на користь Ради 207 124,74 грн. надмірно сплачених грошових коштів.
Ухвалою від 09.04.2025 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/4270/25, вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 07.05.2025 року.
25.04.2025 року через систему “Електронний суд” надійшов відзив Товариства від 24.04.2025 року на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог Прокурора з огляду на те, що додаткові угоди № 1, № 2, № 3 та № 4 до Договору не суперечить вимогам пункту 7 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, адже укладені, у зв`язку зі змінами регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, і такий порядок зміни ціни встановлений в договорі про закупівлю, а саме: у зв`язку із затвердженням НКРЕКП, як Регулятором ринку електричної енергії, постанови від 21.12.2022 року № 1788 “Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК “УКРЕНЕРГО” та постанови НКРЕКП від 23.05.2023 року № 923 “Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 21 грудня 2022 року № 1805 “Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ “ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО” із застосуванням стимулюючого регулювання”. Додаткові угоди № 5 та № 6 до Договору не суперечить вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, адже укладені, у зв`язку з дійсним коливанням ціни за одиницю електричної енергії на ринку у бік збільшення, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, 12.10.2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 12.10.2022 року № 117 “Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування”, згідно з підпунктом 2 пункту 19 якої сторонам договору надано право збільшувати ціну за одиницю товару на відсоток коливання такої ціни у бік збільшення.
Відповідач-1 зазначив, що збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку застосовується саме у разі коливання ціни на ринку (пункт 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”), тоді як зміни регульованих цін (тарифів) не є коливанням ціни на ринку, а є тарифом, який встановлюється Регулятором ринку – НКРЕКП.
Під час дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, відсоток, на який можливо підняти ціну за одиницю товару, не обмежений. Замовник може підняти ціну пропорційно тому, як вона змінилася на відповідному ринку. Єдина умова – таке підвищення має бути пропорційним коливанню цін на ринку, тобто не можна збільшувати ціну на товар більше, ніж підвищилися ціни на ринку за певний період. Інформацію щодо коливання ціни товару на ринку можуть надавати уповноважені на те згідно із законодавством органи, установи, організації. З наведеного вбачається, що Кабінет Міністрів України постановою № 1178 на час дії правового режиму воєнного стану та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, зняв обмеження на допустимий відсоток підвищення ціни та на періодичність такого підвищення. Наведені обставини нівелюють доводи Прокурора про відсутність відомостей про коливання ціни на електричну енергію. Крім того, Прокурором не надано жодного доказу на спростування офіційної інформації, що розміщена на сайті “ДП ОПЕРАТОР РИНКУ”, а також не надано доказів на підтвердження своїх аргументів.
За вказаних обставин, з огляду на положення Особливостей, відповідач-1 вказав про відсутність, на його думку, підстав для визнання недійсними оскаржуваних додаткових угод та стягнення з постачальника на користь Ради грошових коштів у розмірі 207 124,74 грн.
Крім того, у відзиві на позовну заяву Товариство просило суд зупинити провадження у справі № 910/4270/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великої Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту відповідного судового рішення.
28.04.2025 року через систему “Електронний суд” надійшов відзив Підприємства від 28.04.2025 року на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог Прокурора з огляду, зокрема, на те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено коливання ціни одиниці товару на ринку електричної енергії у бік збільшення протягом дії Договору. Отже, відповідач-2 вказав про помилковість тверджень Прокурора щодо укладення додаткових угод № 1, № 2, № 3, № 4, № 5 та № 6 до Договору з порушенням Закону України “Про публічні закупівлі”.
06.05.2025 року через систему “Електронний суд” надійшла відповідь Прокурора від 05.05.2025 року № 53-3000ВИХ-25 на відзив Товариства на позовну заяву, в якій останній вказав, що внаслідок укладення спірних додаткових угод до Договору відбулося збільшення ціни за одиницю товару на 25,7 %. Вказане підтверджує те, що оскаржувані додаткові угоди укладені всупереч Закону України “Про публічні закупівлі”, а тому підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, а надмірно сплачені кошти – стягненню з відповідача-1 на користь місцевого бюджету.
Крім того, у цій заяві по суті справи Прокурор просив суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 року в справі № 922/2321/22 вже зробила висновок щодо застосування пункту 2 частини 5 статті 41 Закону “Про публічні закупівлі”, де вказано, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.
У підготовчому засіданні 07.05.2025 року суд встановив відповідачу-1 процесуальний строк на подання заперечень до 22.05.2025 року, а також відклав підготовче засідання на 28.05.2025 року.
15.05.2025 року через систему “Електронний суд” надійшли заперечення Товариства від 14.05.2025 року, в яких останнє вказало на недоведеність необхідності захисту інтересів держави у даній справі саме Прокурором, а також необґрунтованість Прокурором підстав звернення до суду, з наданням переконливих доказів, які б підтверджували наявність підстав для представництва відповідно до статті 23 Закону України “Про прокуратуру”. Наведені обставини, на переконання Товариства, свідчать про те, що, звертаючись до суду, Прокурор перебрав на себе компетенцію відповідного уповноваженого органу – Ради за відсутності на це визначених законодавчих підстав. Відтак, у даній справі наявні обґрунтовані підстави для залишення позову Прокурора без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, що виключає необхідність надавати судом оцінку іншим аргументам Прокурора, які стосуються передусім з`ясування обставин обґрунтованості/необґрунтованості позову про визнання правочинів недійсними та стягнення грошових коштів, оскільки дослідженню вказаних обставин має передувати належне та обґрунтоване звернення Прокурора до суду в інтересах компетентного органу.
Товариство також звернуло увагу на те, що Прокурором заявлені до стягнення з відповідача-1 зайво сплачені, на його думку, грошові кошти у розмірі 207 124,74 грн. без урахування того, що зазначена сума включає в себе і тарифи на послуги з передачі та розподілу електричної енергії, які сплачені Товариством на користь ПрАТ “НЕК “УКРЕНЕРГО”.
У підготовчому засіданні 28.05.2025 року суд постановив протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 910/4270/25 на 30 днів, а також відклав підготовче засідання на 09.07.2025 року.
Ухвалою від 09.07.2025 року господарський суд міста Києва зупинив провадження у справі № 910/4270/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24 у подібних правовідносинах, а також зобов`язав учасників справи повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у цій справі.
Ухвалою від 22.12.2025 року господарський суд міста Києва поновив провадження у справі № 910/4270/25 та призначив її до розгляду в підготовчому засіданні на 21.01.2026 року.
До початку призначеного підготовчого засідання 21.01.2026 року через систему “Електронний суд” надійшли письмові пояснення Товариства від 20.01.2026 року, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 року в справі № 920/19/24, до яких відповідач-1 долучив Висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України від 24.07.2025 року № 126/78-е щодо питання доктринального тлумачення та застосування окремих норм і положень законодавства України, а саме Закону України “Про публічні закупівлі”.
Крім того, до початку цього підготовчого засідання через систему “Електронний суд” надійшло клопотання Товариства від 20.01.2026 року, в якому останнє просило суд призначити у справі № 910/4270/25 судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручити державній спеціалізованій експертній установі – Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (КНДІСЕ). На вирішення експертизи відповідач-1 просив суд поставити наступні питання:
1. Чи мало місце коливання ціни електричної енергії на ринку України протягом 2023 року та який характер такого коливання (динаміка, частота, амплітуда)?
2. Яким був середній рівень ринкових цін на електричну енергію у відповідні періоди 2023 року (у тому числі, за даними ринку “на добу наперед” та внутрішньодобового ринку)?
3. Чи свідчать об`єктивні ринкові дані про істотне коливання ціни електричної енергії у періоди, що передували укладенню додаткових угод від 03.04.2023 року № 1, від 10.05.2023 року № 2, від 31.05.2023 року № 3, від 19.06.2023 року № 4, від 09.08.2023 року № 5 та від 07.09.2023 року № 6 до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 09.01.2023 року № 9 між Комунальним некомерційним підприємством “Гребінківська міська лікарня” Гребінківської міської ради?
4. Чи відповідала зміна ціни електричної енергії, зафіксована у зазначених додаткових угодах, загальним тенденціям та динаміці ринку електричної енергії у відповідні періоди 2023 року?
5. Які економічні складові формують ціну одиниці товару електричної енергії для кінцевого споживача?
В обґрунтування цього клопотання відповідач-1 посилався на те, що предметом доказування у даній справі № 910/4270/25 є, серед іншого, наявність або відсутність реального коливання ціни електричної енергії на ринку; характер, масштаб і динаміка такого коливання у 2023 році; співвідношення такого коливання з цінами, що застосовувалися сторонами при укладенні спірних додаткових угод, тоді як означені обставини не можуть бути встановлені судом виключно на підставі правової оцінки, оскільки потребують спеціальних знань у сфері товарознавства, економіки та функціонування ринку електричної енергії.
У підготовчому засіданні 21.01.2026 року суд розглянув клопотання Товариства про призначення у даній справі судової товарознавчої експертизи та протокольною ухвалою відмовив у його задоволенні з огляду на недоведеність відповідачем-1 належними і допустимими доказами одночасної наявності передбачених статтею 99 Господарського процесуального кодексу України умов, необхідних для призначення означеної судової експертизи у даній справі.
Ухвалою від 21.01.2026 року господарський суд міста Києва закрив підготовче провадження та призначив справу № 910/4270/25 до судового розгляду по суті на 11.02.2026 року.
06.02.2026 року через систему “Електронний суд” надійшла заява Прокурора від 06.02.2026 року № 53-1023 вих 26, в якій останній вказав, що при поданні позовної заяви прокуратурою допущено технічну помилку в пункті 4 прохальної частини вказаної заяви, а саме: зазначено дату додаткової угоди № 3 до Договору “31.05.2022 року”, замість вірного “31.05.2023 року”. Вказана заява прийнята судом до розгляду.
Разом із тим, судове засідання, призначене на 11.02.2026 року, не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Ломаки В.С.
Ухвалою від 24.03.2026 року господарський суд міста Києва призначив судове засідання у справі № 910/4270/25 на 15.04.2026 року.
У судовому засіданні 15.04.2026 року оголошувалася перерва до 12.05.2026 року.
До початку призначеного судового засідання 12.05.2026 року через систему “Електронний суд” надійшло клопотання Товариства від 11.05.2026 року, в якому останнє просило суд повернутися до стадії підготовчого провадження у справі № 910/4270/25 та зупинити провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України до закінчення розгляду Конституційним Судом України конституційної скарги ТОВ “УКР ГАЗ РЕСУРС” (від 06.04.2026 року № 16/178) щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, відкритого Першою колегією суддів Другого сенату Конституційного Суду України та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення КСУ.
У судовому засіданні 12.05.2026 року суд відмовив у задоволенні клопотання Товариства від 11.05.2026 року про повернення до стадії підготовчого провадження у справі № 910/4270/25, врахувавши, зокрема, правові висновки Верховного Суду про те, що стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, а можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті. 
Суд також врахував імперативні положення частини 3 статті 195 Господарського процесуального кодексу України, за якими провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.
Зважаючи на викладене, а також враховуючи відсутність ґрунтовних підстав для повернення до стадії підготовчого провадження у справі № 910/4270/25, суд залишив без задоволення клопотання Товариства від 11.05.2026 року в частині зупинення провадження у наведеній справі.
У судовому засіданні 12.05.2026 року Прокурор підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні. 
Рада і відповідачі про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином та в установленому законом порядку, проте явку своїх уповноважених представників у судове засідання 12.05.2026 року не забезпечили.
У судовому засіданні 12.05.2026 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення Прокурора, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:
Підприємство в мережі Інтернет на вебпорталі уповноваженого органу “Prozorro” опублікувало оголошення про проведення відкритих торгів ID: UA-2022-12-16-009056-a щодо закупівлі електричної енергії (ДК 021:2015:09310000-5) обсягом 700 000 кВт*год загальною очікуваною вартістю 5 180 000,00 грн., переможцем яких було визнано Товариство з ціновою пропозицією 5 124 000,00 грн.
Враховуючи вказані обставини, 09.01.2023 року між Підприємством (споживач) та Товариством (постачальник) був укладений Договір, за умовами якого відповідач зобов`язався продати електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач – оплачувати постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Означений правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений відбитками печаток цих суб`єктів господарювання.
У пункті 1.3 Договору його сторони погодили, що очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період січень 2023 року-грудень 2023 року становить 700 000 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії в оператора системи. 
Строк (термін) поставки товару: з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року (пункт 2.1 Договору).
Відповідно до пункту 2.4 Договору постачальник за цим Договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, ніж визначена у комерційній пропозиції постачальника, яка є додатком до цього Договору.
Згідно з пунктом 4.1 Договору його ціна становить 5 124 000,00 грн., в тому числі ПДВ 854 000,00 грн., яка реалізується в межах кошторисних призначень замовника на 2023 рік.
У пункті 4.3 Договору унормовано, що подальше виникнення бюджетних зобов`язань може збільшуватись/зменшуватись відповідно до кошторисних призначень та регламентуватись шляхом укладення додаткових угод, але не може перевищувати загальну суму Договору.
Розрахунковим періодом за цим Договором є 1 календарний місяць. Перегляд ціни відбувається не частіше, ніж один раз в місяць, з першого числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем (пункт 4.9 Договору).
Згідно з пунктом 12.1 Договору останній набирає чинності з 01.01.2023 року та діє по 31.12.2023 року, якщо інше не встановлене комерційною пропозицією, а в частині проведення розрахунків – до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. В частині виникнення зобов`язань придбання (замовлення) товарів, їхньої оплати, а також виникнення бюджетних зобов`язань – з дати надання споживачу в установленому порядку відповідних бюджетних асигнувань у кошторисі з урахуванням статей 23 і 48 Бюджетного кодексу України.
За змістом пункту 12.3.2 Договору його істотні умови не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Згідно з пунктом 13.1 Договору в разі зміни регульованих цін (тарифів), які враховуються при розрахунку ціни на електричну енергію, постачальник здійснює коригування шляхом збільшення/зменшення відповідної регульованої складової з дати її введення в дію на підставі відповідних постанов НКРЕКП.
З матеріалів справи вбачається, що у подальшому Підприємство та Товариство підписали ряд додаткових угод, якими збільшили ціну за одиницю товару, а саме: 
- додатковою угодою від 03.04.2023 року № 1, з огляду на постанову НКРЕКП від 21.12.2022 року № 1788 “Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК “УКРЕНЕРГО” на 2023 рік та умов Договору, визначено, що ціна за 1 кВт/год. спожитої електричної енергії становить 7,383096 грн. з ПДВ та починає застосовуватись з 01.04.2023 року; 
- додатковою угодою від 10.05.2023 року № 2, з огляду на постанову НКРЕКП від 21.12.2022 року № 1788 “Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК “УКРЕНЕРГО” на 2023 рік та умов Договору, визначено, що ціна за 1 кВт/год. спожитої електричної енергії становить 7,379964 грн. з ПДВ та починає застосовуватись з 01.05.2023 року;
- додатковою угодою від 31.05.2023 року № 3, з огляду на постанову НКРЕКП від 23.05.2023 року № 923 “Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 21 грудня 2023 року № 1805 “Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ “Полтаваобленерго” із застосуванням стимулюючого регулювання” та умов Договору, визначено, що ціна за 1 кВт/год. спожитої електричної енергії становить 7,64394 грн. з ПДВ та починає застосовуватись з 01.06.2023 року;
- додатковою угодою від 19.06.2023 року № 4, з огляду на постанову НКРЕКП від 23.05.2023 року № 923 “Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 21 грудня 2023 року № 1805 “Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ “Полтаваобленерго” із застосуванням стимулюючого регулювання” та умов Договору, визначено, що ціна за 1 кВт/год. спожитої електричної енергії становить 8,105712 грн. з ПДВ та починає застосовуватись з 01.07.2023 року;
- додатковою угодою від 09.08.2023 року № 5, на підставі цінової довідки Харківської торгово-промислової палати від 01.08.2023 року № 638-1/23 (яка містить порівняння цін за січень 2023 року та липень 2023 року) та умов Договору, визначено, що ціна за 1 кВт/год. спожитої електричної енергії становить 8,425476 грн. з ПДВ та починає застосовуватись з 01.07.2023 року;
- додатковою угодою від 07.09.2023 року № 6, на підставі цінової довідки Харківської торгово-промислової палати від 01.09.2023 року № 886/23 (яка містить порівняння цін за липень 2023 року та серпень 2023 року), якою, визначено, що ціна за 1 кВт/год. спожитої електричної енергії становить 9,2007 грн. з ПДВ та починає застосовуватись з 01.08.2023 року.
Внаслідок укладення вищевказаних додаткових угод відбулося збільшення ціни за одиницю товару за Договором на 25,7 %.
Водночас, Товариство поставило, а Підприємство фактично прийняло та оплатило електроенергію в загальній кількості 228 385 кВт/год на загальну суму 1 878 902,94 грн., а саме:
- за актом приймання-передачі № 16 за січень 2023 року – 21 100 кВт/год на суму 154 452 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 13.02.2023 року № 5);
- за актом приймання-передачі № 128 за лютий 2023 року – 25 220 кВт/год на суму 184 610,40 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 14.03.2023 року № 18);
- за актом приймання-передачі № 201 за березень 2023 року – 20 905 кВт/год на суму 153 024,60 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 13.04.2023 року № 32);
- за актом приймання-передачі № 291 за квітень 2023 року – 20 940 кВт/год на суму 154 536,44 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 12.05.2023 року № 47);
- за актом приймання-передачі № 374 за травень 2023 року – 16 860 кВт/год на суму 124 426,19 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 09.06.2022 року № 87);
- за актом приймання-передачі № 479 за червень 2023 року – 11 760 кВт/год на суму 89 892,73 грн. з ПДВ (сплачено шляхом зарахування переплати (лист від 03.06.2023 року № 01-31/492));
- за актом приймання-передачі № 587 за липень 2023 року – 11 400 кВт/год на суму 96 050,42 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 11.08.2023 року № 114);
- за актом приймання-передачі № 706 за серпень 2023 року – 13 860 кВт/год на суму 127 521,71 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 12.09.2023 року № 130);
- за актом приймання-передачі № 860 за вересень 2023 року – 10 800 кВт/год на загальну суму 99 367,56 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 12.10.2023 року № 160);
- за актом приймання-передачі № 939 за жовтень 2023 року – 20 940 кВт/год на суму 192 662,66 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 17.11.2023 року № 193);
- за актом приймання-передачі № 1018 за листопад 2023 року – 25 140 кВт/год на суму 231 305,60 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 14.12.2023 року № 223);
- за актом приймання-передачі № 1139 за грудень 2023 року – 29 460 кВт/год на суму 271 052,63 грн. з ПДВ (сплачено згідно з платіжними інструкціями від 14.12.2023 року № 223 та від 30.01.2024 року № 4676).
Зважаючи на недійсність означених додаткових угод № 1, № 2, № 3, № 4, № 5 та № 6 до Договору, якими без належних підстав всупереч Закону України “Про публічні закупівлі” суттєво збільшено вартість за одиницю товару (більше, ніж на 25,7 % відносно передбаченої в Договорі початкової вартості електроенергії), а також враховуючи фактичну безпідставну переплату Підприємством вартості електроенергії на суму 207 124,74 грн. (що становить різницю між загальною сумою сплачених Підприємством на користь Товариства в рамках Договору грошових коштів та дійсною початковою вартістю спожитої відповідачем-2 електроенергії за Договором, Прокурор звернувся до господарського суду з даним позовом про визнання недійсними спірних додаткових угод та стягнення з Товариства надмірно сплачених коштів у вищевказаному розмірі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. 
При зверненні з цим позовом в інтересах держави в особі Ради, Прокурор посилався на порушення протиправними діями сторін Договору основних принципів, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі” (далі – Закон), а саме: добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії та ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель, запобігання корупційним діям і зловживанням. Прокурор також вказував, що виконання зобов`язань за додатковими угодами до Договору, укладеними з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання державних коштів, що не відповідає меті Закону та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, що свідчить про наявність як державного, так і суспільного інтересу.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у Рішенні від 01.04.2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Законом України від 02.06.2016 року № 1401-VIII “Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)”, який набрав чинності 30.09.2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини 1 якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до змісту частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також 4) зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано статтею 23 Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII “Про прокуратуру”, який набрав чинності 15.07.2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - другий частини четвертої).
У постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 року в справі № 924/1256/17 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді:
- з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено;
- прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України);
- участь прокурора в судовому процесі можлива, крім іншого, за умови обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах компетентним органом або підтверджено його відсутність (частини третя, четверта статті 53 Господарського процесуального кодексу України, частина третя статті 23 Закону України “Про прокуратуру”);
- щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні компетентний орган, який відсутній або всупереч вимогам закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду;
- підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Отже, у наведеній справі колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що для підтвердження судом підстав для представництва інтересів прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган.
Суд зазначає, що проведення процедури державних закупівель та укладення договору (додаткових угод до нього) із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.
Аналогічна за змістом правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 року в справі № 912/989/18.
У постанові від 23.09.2021 року в справі № 910/11608/20 Верховний Суд вказав на ту обставину, що закупівля проводиться не лише для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі, але й для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах.
Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави.
Звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності (стаття 68 Конституції України).
Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.
Однією з підстав для представництва є бездіяльність компетентного органу, яку прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року в справі № 912/2385/18 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді:
- бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк;
- звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення;
- невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
- прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим;
- частина 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
Суд зазначає, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
Водночас, аби інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Виходячи з системного аналізу наведених правових норм та судової практики стосовно представництва прокурором держави в суді, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.
Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.
Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі “Ф.В. проти Франції” (F.W. v. France) від 31.03.2005 року, заява 61517/00, пункт 27).
Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі “Менчинська проти Російської Федерації” (рішення від 15.01.2009 року, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): “Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави”.
Разом із тим, закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах, і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 25.02.2021 року в справі № 912/9/20, від 19.08.2020 року в справі № 923/449/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 року в справі № 903/129/18 дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду належного суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси, свідчить про те, що цей орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Як вже неодноразово зазначав Верховний Суд (для прикладу, постанова від 10.06.2021 року в справі за № 910/114/19), прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом України “Про публічні закупівлі” вимог.
Проведення процедури закупівлі та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора (аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.03.2019 року в справі № 912/989/18). Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог чинного законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави. Таким чином, враховуючи фактичні обставини обізнаності позивача про наявні порушення вимог Закону, а також беручи до уваги відсутність будь-якого активного реагування з його сторони щодо вжиття заходів судового захисту порушених інтересів держави впродовж розумного строку, є виключний випадок, за якого порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій із їх захисту, що призводить до виникнення у прокурора не лише права, а й обов`язку вжити заходів з представництва інтересів держави в суді.
У постанові від 23.09.2021 року в справі № 910/11608/20 Верховний Суд вказав на ту обставину, що закупівля проводиться не лише для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі, але й для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах.
Суд зазначає, що уповноваженим суб`єктом владних повноважень у даному спорі є Рада, з огляду на таке.
Статтею 4 Закону України “Про місцеве самоврядування в України” одним із основних принципів місцевого самоврядування визначено поєднання місцевих і державних інтересів.
Відповідно до статті 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в України” сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Частиною 1 статті 17 Закону України “Про місцеве самоврядування в України” передбачено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.
Позивач виступає в якості суб`єкта владних повноважень, який бере участь у формуванні бюджету та забезпечує його виконання, а також зобов`язаний забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів, приймає рішення про використання виділених коштів, контролює належне і своєчасне відшкодування шкоди, заподіяної державі.
Водночас, статтею 62 Закону України “Про місцеве самоврядування в України” унормовано, що держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.
Враховуючи, що виконання оспорюваних додаткових угод до Договору здійснено за рахунок коштів місцевого бюджету, порушення, допущені при їх укладенні, призводять до порушення майнових прав Ради, за рахунок якої останній і формується.
Згідно з частиною 3 статті 16 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Відповідно до підпункту 2 пункту “а” частини першої статті 27 цього ж Закону до відання виконавчих органів міських, селищних та сільських рад належать повноваження щодо забезпечення збалансованого економічного та соціального розвитку відповідної території, ефективного використання природних, трудових і фінансових ресурсів.
Таким чином, саме на Раду покладаються функції контролю за ефективністю використання фінансових ресурсів місцевого бюджету, в тому числі при проведення публічних закупівель, а тому остання в даному випадку становитиме собою орган, уповноважений на виконання функцій захисту інтересів держави (місцевого самоврядування) в розумінні Закону України “Про прокуратуру”.
Судом встановлено, що листом від 06.03.2025 року № 53-149ВИХ-25 Лубенська окружна прокуратура Полтавської області зверталася до Ради із запитом про надання інформації щодо укладення спірних додаткових угод та виконання Договору і вжиття заходів, спрямованих на поновлення інтересів держави.
Листом від 19.03.2025 року № 03-45/650 Рада повідомила Прокурора про те, що заходи для поновлення інтересів держави позивачем не вживалися. У той же час, у наведеному листі Рада вказала, що не заперечує проти звернення Прокурора з відповідним позовом.
Суд також звертає увагу на те, що відомості вебпорталу “Рrоzоrrо” є відкритими, відтак Рада не була позбавлена можливості ще у 2023 році дізнатися про порушення законодавства про публічні закупівлі у діяльності Підприємства.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що на дату складання вищевказаного листа позивач був обізнаний про безпідставну надмірну витрату бюджетних коштів, нераціональне та неефективне використання державних коштів, що не відповідає меті та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі.
Однак, незважаючи на обізнаність про факт порушення відповідних інтересів держави, позивачем протягом тривалого часу не вживались відповідні заходи, у тому числі позовного характеру, що свідчить про наявність правових підстав для звернення Прокурора до суду з даним позовом у порядку статті 23 Закону України “Про прокуратуру”.
Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вжиття компетентним органом (Радою) необхідних та достатніх заходів, направлених на відновлення порушених інтересів держави протягом розумного строку після того, як вказаному органу стало відомо про порушення інтересів держави.
У той же час, відсутність позовної роботи з відповідачами у справі вказує на не здійснення захисту законних інтересів уповноваженим органом.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.02.2019 року в справі № 905/803/18.
Зважаючи на встановлені обставини справи, суд зазначає, що за наявними у матеріалах справи документами протягом тривалого часу має місце бездіяльність компетентного органу, який достеменно знав про порушення інтересів держави, а також був повідомлений Прокурором про наявність підстав та обов`язку здійснювати відповідний належний захист цих інтересів. Проте, позивачем достатніх ефективних заходів для захисту та відновлення порушеного права вчинено не було, зокрема, шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Надані Прокурором докази в сукупності достеменно свідчать, що позивач фактично не бажав належним чином здійснювати захист інтересів держави шляхом звернення з позовом до суду.
Наведене утворює собою передбачений вимогами Конституції України та Закону України “Про прокуратуру” винятковий випадок, за якого порушення відповідачами інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій щодо їх захисту та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором.
Листом від 03.04.2025 року № 53-21ВИХ25 Прокурор у порядку статті 23 Закону України “Про прокуратуру” повідомив позивача про підготовку ним позовної заяви про визнання недійсними додаткових угод до Договору та стягнення безпідставно сплачених коштів в сумі 207 124,74 грн.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що Прокурором дотримано визначений статтею 23 Закону України “Про прокуратуру” порядок звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Ради у справі № 910/4270/25.
Щодо суті позовних вимог, суд зазначає таке.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 якого договір про закупівлю – це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Згідно з частиною 1 статті 41 Закону договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Частиною 4 статті 41 Закону визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Разом із тим, слід зауважити, що у пунктах 125-129 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 року в справі № 920/19/24 зазначено таке: “24 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 922/2321/22, в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.. У пунктах 88-90 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Такий правовий висновок неодноразово був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2024 року в справі № 922/433/22, від 01.10.2024 року в справі № 918/779/23, від 06.02.2025 року в справі № 910/5182/24, від 18.02.2025 року в справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю”.
Також у зазначеній постанові від 21.11.2025 року в справі № 920/19/24 Велика Палата Верховного Суду зазначила таке: “Філологічне тлумачення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII унормовано на рівні не більше 10 %. До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю”.
Зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом від 03.06.2021 № 1530-ІХ до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Отже, наведені у відзиві доводи Товариства стосовно можливості укладення додаткових угод, якими збільшувалась вартість електричної енергії у разі змін регульованих цін (тарифів), фактично зводяться до власного суб`єктивного тлумачення норм права та власних заперечень висновку Верховного Суду щодо неможливості збільшення ціни при послідовних змінах до Договору (у разі коливання ціни товару на ринку) більше ніж на 10 % від ціни, визначеної в договорі про закупівлю, який викладений у наведеній постанові. 
Істотні умови договору були визначені Господарським кодексом України (тут і далі чинним на час виникнення спірних правовідносин у справі).
Так, статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити: предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.
Договір сторонами був укладений за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону і на момент підписання Договору сторони погодили всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог Закону.
Судом встановлено, що істотна умова Договору – ціна, яка була визначена за результатами процедури закупівлі та пропозиції Підприємства, була змінена додатковими угодами від 03.04.2023 року № 1, від 10.05.2023 року № 2, від 31.05.2023 року № 3, від 19.06.2023 року № 4, від 09.08.2023 року № 5 та від 07.09.2023 року № 6 до Договору.
Так, внаслідок укладення вказаних вище додаткових угод до Договору, ціну за електричну енергію збільшено з 7,32 грн. (у редакції Комерційної пропозиції та первісної редакції Договору) до 9,2007 грн. (у редакції додаткової угоди від 07.09.2023 року № 6 до Договору). Таким чином, внаслідок підписання вищевказаних додаткових угод до Договору ціна на електричну енергію зросла на 25,7 %.
Системний аналіз положень частини 1 статті 525, статті 526, частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України та положень частини 5 статті 41 Закону дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором; підстава збільшення – коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10 %; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.
Метою закріплення на законодавчому рівні можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 % є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.
У той же час, обидві сторони (Товариство та Підприємство) не могли не розуміти особливості функціонування ринку електричної енергії (тобто постійне коливання цін, їх сезонне зростання-падіння були прогнозованими).
Тому сторони Договору не були позбавлені можливості визначити в цій угоді порядок зміни ціни, зокрема, які коливання ціни надають право на перерахунок ціни (порогові показники), формулу розрахунку нової ціни, якими саме конкретними документами має підтверджуватися коливання цін на ринку товару. Проте Договір не містив відповідних застережень та положень.
Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує особі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.
Суд звертає увагу, що кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (стаття 13 Цивільного кодексу України).
Отже, норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми вказаного Закону.
Відповідно до частини 1 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду.
Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.
У справі, що розглядається, суд встановив, що Підприємство, яке мало беззаперечне право на отримання електричної енергії за ціною, визначеною в укладеному з Товариством Договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо пропозицій відповідача-1 про збільшення ціни підписало спірні додаткові угоди, зокрема, від 03.04.2023 року № 1, від 10.05.2023 року № 2, від 31.05.2023 року № 3, від 19.06.2023 року № 4, від 09.08.2023 року № 5 та від 07.09.2023 року № 6 до Договору, внаслідок чого ціна електричної енергії збільшилася на 25,7 %, що фактично призвело до нівелювання результатів процедури закупівлі.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 22.12.2022 року Товариство підписало тендерну пропозицію № 22-12/1/1, відповідно до якої зазначило про можливість виконати вимоги замовника та поставити електричну енергію у кількості 700 000 кВт/год загальною вартістю 5 124 000,00 грн., ціна за одиницю – 7,32 грн. Згідно з пунктом 1 тендерної пропозиції № 22-12/1/1 Товариство погодилось з тим, що ціна включає в себе всі витрати з передачі електричної енергії, страхування та інші витрати, сплату податків і зборів тощо.
Тобто у цій справі постачальником у комерційній пропозиції окремо вартість послуг з розподілу електричної енергії Оператора системи розподілу у комерційній пропозиції не вказано, натомість зазначено, що ціна включає в себе усі витрати, пов`язані з поставкою електричної енергії.
Як зазначається судом вище, внаслідок укладення спірних додаткових угод відбулось збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, а саме на 25,7 %, від тієї ціни товару, яка була визначена відповідачами при укладенні Договору за результатами процедури закупівлі.
Разом із тим, застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Також слід зауважити, що відповідно до пункту 37 розділу Х “Прикінцеві та перехідні положення” Закону встановлено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для замовників, передбачених цим Законом, визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз.
Тобто, законодавець, усвідомлюючи, що правила публічних закупівель довоєнного часу не відповідають потребам воєнного стану, у пункті 37 розділу X Закону передбачив, що особливості (тобто спеціальні, відмінні від загальних, правила) закупівель на період воєнного стану визначаються Кабінетом Міністрів України. 
На виконання зазначеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року № 1178 затверджено особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (які набрали чинності 19.10.2022 року) (далі – Особливості). Як вбачається з аналізу спеціального законодавства, саме Законом передбачено застосування Особливостей.
На момент укладання Договору (09.01.2023 року) та, відповідно, спірних додаткових угод до нього, вже діяли приписи Особливостей.
На думку Товариства, Особливостями на час дії воєнного стану знято обмеження на допустимий відсоток підвищення ціни та на періодичність такого підвищення.
Проте, суд зауважує, що положеннями постанови КМУ № 1178, на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону, чітко визначені як можливість застосування 10-відсоткового обмеження щодо збільшення ціни щодо кожного окремого випадку збільшення (без обмеження кількості змін), а не в цілому до усіх внесених змін, так і граничне значення на рівні 50 %, на яке може бути змінена передбачена в початковому договорі про закупівлю ціна за одиницю товару, що вкотре додатково підтверджує, що приписи частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не передбачають можливість збільшення ціни за одиницю товару на 10 % під час кожного внесення змін до договору про закупівлю.
Разом із тим, пунктом 19 Особливостей встановлено, що істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпункту 13 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення;
3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
4) продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку з зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку із зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку “на добу наперед”, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;
8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої статті 41 Закону;
9) зменшення обсягів закупівлі та/або ціни згідно з договорами про закупівлю робіт з будівництва об`єктів нерухомого майна відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. № 382 “Про реалізацію експериментального проекту щодо відновлення населених пунктів, які постраждали внаслідок збройної агресії Російської Федерації” (Офіційний вісник України, 2023 р., № 46, ст. 2466), якщо розроблення проектної документації покладено на підрядника, після проведення експертизи та затвердження проектної документації в установленому законодавством порядку.
У даному випадку постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Відповідна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 року в справі № 927/491/19.
Суд враховує, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 16.02.2023 у справі 903/383/22.
Докази внесення змін до регульованих цін (тарифів) з моменту укладання Договору, а саме з 09.01.2023 року по дату укладання спірних додаткових угод до нього в матеріалах справи відсутні.
Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За змістом частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Враховуючи те, що при укладенні спірних додаткових угод сторонами не дотримано вимог закону про можливість збільшення ціни одиниці товару лише на 10 % і виключно у зв`язку із доведенням коливанням цін на ринку, суд дійшов висновку, що ці додаткові угоди підлягають визнанню недійсними на підставі частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, як такі, що суперечать пункту 2 частини 5 статті 41 Закону та принципу максимальної економії бюджетних коштів, який передбачений пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону.
За таких обставин, вимоги Прокурора про визнання недійсними додаткових угод від 03.04.2023 року № 1, від 10.05.2023 року № 2, від 31.05.2023 року № 3, від 19.06.2023 року № 4, від 09.08.2023 року № 5 та від 07.09.2023 року № 6 до укладеного між відповідачами 09.01.2023 року Договору є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.
При цьому, слід зазначити таке.
За умовами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 669 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.
Відповідно до частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов Договору, Товариство було зобов`язане поставити Підприємству 700 000 кВт електричної енергії вартістю 5 124 000,00 грн. з ПДВ.
Водночас судом встановлено, що Товариство поставило, а Підприємство фактично прийняло та оплатило електроенергію в кількості 228 385 кВт/год на загальну суму 1 878 902,94 грн. (з ПДВ), а саме: - за актом приймання-передачі № 16 за січень 2023 року – 21 100 кВт/год на суму 154 452 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 13.02.2023 року № 5);
- за актом приймання-передачі № 128 за лютий 2023 року – 25 220 кВт/год на суму 184 610,40 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 14.03.2023 року № 18);
- за актом приймання-передачі № 201 за березень 2023 року – 20 905 кВт/год на суму 153 024,60 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 13.04.2023 року № 32);
- за актом приймання-передачі № 291 за квітень 2023 року – 20 940 кВт/год на суму 154 536,44 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 12.05.2023 року № 47);
- за актом приймання-передачі № 374 за травень 2023 року – 16 860 кВт/год на суму 124 426,19 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 09.06.2022 року № 87);
- за актом приймання-передачі № 479 за червень 2023 року – 11 760 кВт/год на суму 89 892,73 грн. з ПДВ (сплачено шляхом зарахування переплати (лист від 03.06.2023 року № 01-31/492));
- за актом приймання-передачі № 587 за липень 2023 року – 11 400 кВт/год на суму 96 050,42 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 11.08.2023 року № 114);
- за актом приймання-передачі № 706 за серпень 2023 року – 13 860 кВт/год на суму 127 521,71 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 12.09.2023 року № 130);
- за актом приймання-передачі № 860 за вересень 2023 року – 10 800 кВт/год на загальну суму 99 367,56 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 12.10.2023 року № 160);
- за актом приймання-передачі № 939 за жовтень 2023 року – 20 940 кВт/год на суму 192 662,66 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 17.11.2023 року № 193);
- за актом приймання-передачі № 1018 за листопад 2023 року – 25 140 кВт/год на суму 231 305,60 грн. з ПДВ (сплачено відповідно до платіжної інструкції від 14.12.2023 року № 223);
- за актом приймання-передачі № 1139 за грудень 2023 року – 29 460 кВт/год на суму 271 052,63 грн. з ПДВ (сплачено згідно з платіжними інструкціями від 14.12.2023 року № 223 та від 30.01.2024 року № 4676).
Оскільки суд дійшов висновку про недійсність додаткових угод від 03.04.2023 року № 1, від 10.05.2023 року № 2, від 31.05.2023 року № 3, від 19.06.2023 року № 4, від 09.08.2023 року № 5 та від 07.09.2023 року № 6 до Договору, ціна за поставлену електричну енергію в об`ємі 228 385 кВт/год повинна була визначатися за умовами Договору, а саме – 7,32 грн. за 1 кВт, та в загальному розмірі становити 1 671 778,2?0 грн.
Отже, за поставлений товар Підприємством було переплачено Товариству кошти у загальному розмірі 207 124,24 грн. (1 878 902,94 грн. - 1 671 778,20 грн.).
За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог Прокурора про стягнення з Товариства надмірно сплачених за Договором коштів у розмірі 207 124,24 грн.
Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За умовами частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог Прокурора.
При цьому, суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, зроблені Європейським судом з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року в справі “Проніна проти України”, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів учасників справи була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову не спростовує.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Визнати недійсною укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю “Промгаз Сіті” та Комунальним некомерційним підприємством “Гребінківська міська лікарня” Гребінківської міської ради Полтавської області додаткову угоду від 03.04.2023 року № 1 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 09.01.2023 року № 9.
3. Визнати недійсною укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю “Промгаз Сіті” та Комунальним некомерційним підприємством “Гребінківська міська лікарня” Гребінківської міської ради Полтавської області додаткову угоду від 10.05.2023 року № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 09.01.2023 року № 9.
4. Визнати недійсною укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю “Промгаз Сіті” та Комунальним некомерційним підприємством “Гребінківська міська лікарня” Гребінківської міської ради Полтавської області додаткову угоду від 31.05.2023 року № 3 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 09.01.2023 року № 9.
5. Визнати недійсною укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю “Промгаз Сіті” та Комунальним некомерційним підприємством “Гребінківська міська лікарня” Гребінківської міської ради Полтавської області додаткову угоду від 19.06.2023 року № 4 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 09.01.2023 року № 9.
6. Визнати недійсною укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю “Промгаз Сіті” та Комунальним некомерційним підприємством “Гребінківська міська лікарня” Гребінківської міської ради Полтавської області додаткову угоду від 09.08.2023 року № 5 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 09.01.2023 року № 9.
7. Визнати недійсною укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю “Промгаз Сіті” та Комунальним некомерційним підприємством “Гребінківська міська лікарня” Гребінківської міської ради Полтавської області додаткову угоду від 07.09.2023 року № 6 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 09.01.2023 року № 9.
8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Промгаз Сіті” (04070, місто Київ, вулиця Петра Сагайдачного, будинок 25-Б, офіс 203, код ЄДРПОУ 41559270) на користь Гребінківської міської ради (37400, Полтавська область, Лубенський район, місто Гребінка, провулок Олексія Припутня, будинок 1; код ЄДРПОУ 13956272) 207 124 (двісті сім тисяч сто двадцять чотири) грн. 74 коп. надмірно сплачених грошових коштів.
9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Промгаз Сіті” (04070, місто Київ, вулиця Петра Сагайдачного, будинок 25-Б, офіс 203, код ЄДРПОУ 41559270) на користь Полтавської обласної прокуратури (36000, Полтавська область, місто Полтава, вулиця 1100-річчя Полтави, будинок 7; код ЄДРПОУ 02910060) 8 478 (вісім тисяч чотириста сімдесят вісім) грн. 4?0 коп. витрат по сплаті судового збору.
10. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства “Гребінківська міська лікарня” Гребінківської міської ради Полтавської області (37400, Полтавська область, Гребінківський район, місто Гребінка, вулиця Євгена Гребінки, будинок 28; код ЄДРПОУ 01999253) на користь Полтавської обласної прокуратури (36000, Полтавська область, місто Полтава, вулиця 1100-річчя Полтави, будинок 7; код ЄДРПОУ 02910060) 8 478 (вісім тисяч чотириста сімдесят вісім) грн. 4?0 коп. витрат по сплаті судового збору.
11. Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.
12. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
13. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22.05.2026 року. 

Суддя  В.С. Ломака