СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

ун. № 759/12785/26
пр. № 3/759/3484/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
12.05.2026 до Святошинського районного суду міста Києва надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зі змісту протоколу серії ЕПР1 №644954 від 19.04.2026 вбачається, що 19.04.2026 о 16 год. 59 хв. по вул. Мирослава Поповича, 15 у м. Києві водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Kia Ceed, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не впевнився у безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівниками поліції як порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху, за що встановлена адміністративна відповідальність ст. 124 КУпАП.
Крім того, зі змісту протоколу серії ЕПР1 №644978 від 19.04.2026 вбачається, що 19.04.2026 о 16 год. 59 хв. по вул. Мирослава Поповича, 15 у м. Києві водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Kia Ceed, д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановлено законом порядку зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу Драгер 6820 ARHК-0522, результат огляду - 2,64 проміле, тест №3063. 
Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівниками поліції як порушення вимог пп. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху, за що встановлена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
До суду ОСОБА_1 , будучи своєчасно та належним чином сповіщеним, не прибув, жодних клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи не направляв.
Суддя звертає увагу, що згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Водночас, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).
Відтак, практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Враховуючи, що ОСОБА_1 був завчасно та належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до початку розгляду не проінформував суд про причини своєї неявки та не надав суду доказів її поважності, беручи до уваги, що судом вжито достатніх та вичерпних заходів для забезпечення участі особи у розгляді складеного щодо неї протоколу, а також, що ст. 268 КУпАП участь особи при розгляді справи за ст. 124, 130 КУпАП не є обов`язковою, суддя вважає за можливе розглянути адміністративні протоколи серії №644954 від 19.04.2026 та серії ЕПР1 №644978 від 19.04.2026 без участі ОСОБА_1 .
Адвокат Коваленко Т.В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , у ході розгляду справи заявила клопотання про виклик у судове засідання для допиту поліцейського УПП в м. Києві ДПП Сікорського А.А., від якого сторона захисту бажає отримати пояснення щодо факту відсутності руху транспортного засобу Kia Ceed, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент приїзду поліцейських, факту зупинки та факту керування саме ОСОБА_1 автомобілем. Так само адвокат зауважує, що працівниками поліції порушено процедуру проведення огляду особи на стан сп`яніння, оскільки після отримання результату за допомогою газоаналізатора Драгер ОСОБА_1 не було запропоновано проїхати до медичного закладу для проведення огляду у лікаря-нарколога. Крім того, відеозапис не є безперервним, на ньому відсутня фіксація складення адмінматеріалів.
Також стороною захисту заявлено клопотання про визнання результатів огляду недійсними, яке обґрунтовується тим, що поліцейськими не було першочергово названо ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, які дали підстави для проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння. Так само працівниками поліції не було з`ясовано чи погоджується ОСОБА_1 із результатами проведеного огляду та не запропоновано проїхати до медичного закладу.
Окрім цього, адвокатом Коваленко Т.В. ініційовано перед судом питання про визнання доданих до справи відеозаписів недопустимими та недостовірними доказами, враховуючи, що відеозапис, на якому зафіксовано події щодо ОСОБА_1 19.04.2026, не є тим, що міститься на портативних відеореєстраторах працівників поліції, а взагалі невідомо із якого пристрою, не містить ідентифікуючих ознак пристрою, а також дати та часу фіксації. Крім того, у порушення вимог Інструкції, відеозйомка велася не безперервно, що підтверджується кількістю відеофайлів. Підсумовуючи, адвокат у своєму клопотанні вказує, що надані до суду відео докази є недостовірними через втручання у них сторонніх осіб, відеозаписи нарізані хаотично, не містять повного перебігу обставин та подій, а відтак, просить визнати наявний у справі відеозапис недопустимим та недостовірним доказом і не брати його до уваги під час ухвалення рішення.
Також представником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, заявлено клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Дане клопотання сторона захисту обґрунтовує тим, що працівниками поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення неправильно застосовано норми матеріального права - неправильно зазначена частина ст. 130 КУпАП, за якою слід кваліфікувати дії ОСОБА_1 . Із наявних у справі відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 у ході спілкування із працівниками поліції неодноразово наголошує останнім про те, що він повертався додому із роботи, його автомобіль знесло на узбіччя, що і стало причиною ДТП, однак він не перебував у стані сп`яніння на момент події, а вживав спиртні напої вже після ДТП, внаслідок пережитого стресу. Таким чином, дії ОСОБА_1 повинні бути кваліфіковані саме за ч. 4 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність особи за вживання спиртних напоїв після ДТП за її участю. Враховуючи, що суд під час розгляду протоколу не може збільшувати обсяг пред`явленого обвинувачення, а також змінювати фабулу порушення у бік погіршення становища особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суду слід дійти висновку про необхідність закриття провадження у даній справі.
У суді адвокат Коваленко Т.В. підтримує подані клопотання та просить їх задовольнити. Вказує, що ОСОБА_1 визначає свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, питання матеріального характеру із потерпілим вже вирішено, останній не має претензій до ОСОБА_1 . Водночас, клієнт категорично не погоджується із наявністю у його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказуючи на те, що він не перебував на момент ДТП у стані сп`яніння, а внаслідок складних життєвих обставин, зокрема, вирішення питання щодо оформлення відстрочки від мобілізації, та стресу від вчиненого щойно ДТП, вжив спиртні напої у себе в квартирі після події. Спустився до працівників поліції у подвір`я будинку вже у стані сп`яніння. 
Також адвокат вказує, що працівниками поліції не було названо попередньо (до проведення огляду) ознак алкогольного сп`яніння, які давали їм підстави для проведення огляду ОСОБА_1 . Крім того, сама процедура огляду так само не була дотримати правоохоронцями. Так, отримавши позитивний результат огляду, поліцейський не запитав у ОСОБА_1 чи погоджується він із отриманим результатом, чи бажає пройти огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. 
Окремо адвокат зауважує, що матеріали справи не містять показів свідка, який зі свого балкону бачив момент ДТП та повідомив потерпілого ОСОБА_2 про те, що саме ОСОБА_1 на своєму автомобілі в`їхав у його припарковане авто. Так само залишається незрозумілим, яким чином працівники поліції встановили точний час вчинення ОСОБА_1 правопорушення, враховуючи, що вони прибули на місце події вже після ДТП. Також зауважує, що працівники поліції не встановили, коли саме ОСОБА_1 вживав алкоголь. Враховуючи, що долучені до протоколів докази не можна вважати належними та допустимими, які поза розумним сумнівом підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих діянь, просить визнати такі докази недопустимими, результат огляду - недійсним, а провадження щодо останнього - закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Суддя, вислухавши думку адвоката Коваленко Т.В., ретельно дослідивши надані суду докази, а також вивчивши матеріали провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , доходить таких висновків.
Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Адміністративним правопорушенням (проступком) відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Так, ст. 280 КУпАП закріплює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Нормою ст. 124 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Приписами ст. 124 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Тобто умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність таких обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.
Згідно з приписами п. 10.9 Правил дорожнього руху під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

У свою чергу, винуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння встановлюються за результатами оцінки доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
При цьому, суддя звертає увагу, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Насамперед слід зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи, протоколи про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №644954 від 19.04.2026 та серії ЕПР1 №644978 від 19.04.2026 та додатки до них загалом складені у відповідності до вимог КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 №1395, а отже, відповідають вимогам діючого законодавства. 
Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується наданими суду матеріалами у їх сукупності, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №644954 від 19.04.2026, складеним відносно ОСОБА_1 ; схемою місця ДТП від 19.04.2026; письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 від 19.04.2026, в яких останній вказав, що о 16:59 йому зателефонував сусід та повідомив, що в його припаркований автомобіль в`їхав автомобіль Кіа сріблястого кольору. Вийшовши із під`їзду, у подвір`ї будинку він побачив свій пошкоджений автомобіль та поряд сріблястого кольору транспортний засіб Кіа. Водія на місці події не було, останній прийшов лише через півгодини, а згодом приїхали й працівники поліції.
Суддя, оцінивши надані докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, доходить висновку, що ОСОБА_1 є винуватим у вчиненні даного адміністративного правопорушення, а тому він підлягає адміністративній відповідальності за його вчинення.
Таким чином, враховуючи наведене, суддя доходить висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції ст. 124 КУпАП у виді штрафу.
Водночас, суддя звертає увагу, що на розгляд надійшло два протоколи, складених щодо ОСОБА_1 , зокрема, й за ст. 130 КУпАП.
Так, положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пп. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння, оформлення результатів такого огляду регулюються Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я від 09 листопада 2015 року №1452/735, та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103.
Відповідно до положень ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Крім того, відповідно до розділу 3 Інструкції №1452/735 за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.
Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними поліцейськими та наданими суду доказами в їх сукупності: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №644978 від 19.04.2026, складеного стосовно ОСОБА_1 ; актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 19.04.2026, відповідно до якого огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою газоаналізатора Драгер 6820, ARHK-0522, результат огляду - 2,64 ромыле, водій погодився із результатами проведеного на місці огляду; показами ОСОБА_2 від 19.04.2026, який у письмових поясненнях вказує, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння; відеозаписом із нагрудних камер працівників патрульної поліції БК 473565, 475446, 470774.
При цьому, суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони захисту щодо допиту поліцейського УПП в м. Києві ДПП ОСОБА_3 , який складав протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки з огляду на зміст вимог КУпАП саме на працівників поліції покладено обов`язок щодо належного оформлення матеріалів справи та передачі їх до суду, збору достатніх доказів, які підтверджують викладену у протоколі про адміністративне правопорушення фабулу. Відтак, враховуючи, що працівниками поліції долучено до протоколів про адміністративне правопорушення низку доказів, які, на їх переконання, є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих правопорушень, суддя не вбачає необхідності у встановлені обставин справи шляхом допиту працівників поліції.
Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».
Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).
Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.
Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням права на захист.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа є винною у вчиненні цього правопорушення.
Надані суду докази, дослідженні у ході судового розгляду справи, узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному стосовно ОСОБА_1 .
Таким чином, у ході розгляду справи достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є винуватим у вчиненні даного адміністративного правопорушення, а тому він підлягає адміністративній відповідальності за його вчинення.
Щодо заявлених стороною захисту клопотань про визнання результатів огляду недійсним, визнання відеозаписів недопустимими та недостовірними доказами, а також закриття провадження щодо ОСОБА_1 суддя звертає увагу на таке.
Дійсно, долучений до протоколу відеозапис із нагрудних камер працівників патрульної поліції не містить фіксації моменту зупинки транспортного засобу Kia Ceed, д.н.з. НОМЕР_2 , яким 19.04.2026 керував ОСОБА_1 . Так само на відеозаписі не зафіксовано момент самого ДТП, водночас, зафіксовані у сукупності обставини, поведінка самого ОСОБА_1 та висловлені ним твердження у ході спілкування із працівниками поліції дають судді можливість пересвідчитися у тому, що саме ОСОБА_1 керував у подвір`ї будинку №15 по вул. Мирослава Поповича у м. Києві автомобілем Kia Ceed, д.н.з. НОМЕР_2 , на якому вчинив ДТП - рухаючись заднім ходом, зачепив припаркований автомобіль.
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Тобто слід зробити висновок, що необхідність застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису пов`язана саме із належною фіксацією процедури проходження особою огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не вчинення інших дій.
Суддя не погоджується із твердженнями сторони захисту про те, що наявні підстави для визнання результатів огляду недійсними. Так, ОСОБА_1 , як вбачається із відеозапису, долученого до протоколу, розумів, що йому запропонують пройти огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер. Після того, як працівник поліції запропонував йому пройти огляд на місці ДТП, ОСОБА_4 погодився без вагань, з першого разу пройшов огляд. Після оголошення уповноваженим працівником поліції результату огляду ОСОБА_1 не висловлював незгоди із отриманим результатом. 
Суддя звертає увагу на положення ст. 266 КУпАП, які закріплюють обов`язок працівника поліції запропонувати проти особі огляд та стан сп`яніння у медичному закладі у лікаря-нарколога у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами. Враховуючи, що ОСОБА_1 не виловлював незгоди із отриманим результатом, фактично у поліцейських був відсутній обов`язок пропонувати йому проїхати для проведення огляду до заклади охорони здоров`я.
Більше того, як вбачається із долученого до матеріалів справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують уваги та швидкість реакції від 19.04.2026, виданого ОСОБА_1 , останній засвідчив свою згоду із результатом огляду власноручно поставленим підписом.
Висловлені адвокатом Коваленко Т.В. твердження про те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння був ініційований поліцейським без попереднього зазначення ознак алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, виходячи такого. Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин імперативно передбачений пунктом 2.5 ПДР. Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння і не визначають часових рамок для виявлення таких ознак. Як вбачається із долученого відеозапису, працівниками поліції було оголошено ОСОБА_1 наявні у нього алкогольного сп`яніння та після отримання результату огляду проінформовано про складення щодо нього протоколу за ст. 130 КУпАП.
Враховуючи, що твердження сторони захисту про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження, суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про визнання результату огляду недійсним.
Також суддя зауважує, що не погоджується із твердженнями сторони захисту про те, що долучений до протоколу відеозапис є недопустимим та недостовірним доказом. 
За своїм змістом, поняття допустимості доказів являє собою докази, які отримані уповноваженими працівниками поліції внаслідок суворого дотримання законодавчо визначеної процедури отримання доказів винуватості особи у вчиненні інкримінованого діяння.
У свою чергу, під достовірністю доказів слід розуміти їх властивість відповідати дійсним обставинам справи, точно відтворювати події, які мали місце, а також забезпечувати можливість дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС №1026 від 18.12.2018, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.
Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Проаналізував наявний у матеріалах справи диск із наявним на ньому відеозаписом із нагрудних камер працівників патрульної поліції, суддя встановила, що даний відеозапис не є безперервним, однак його складові частини містять зафіксовану цілісну картину із моменту приїзду наряду патрульної поліції на місце пригоди і до моменту вручення ОСОБА_1 копії протоколів про адміністративні правопорушення та ознайомлення із правами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Так само на початку кожного із уривків запису зазначені ідентифікуючі дані нагрудних відеореєстраторів із зазначенням працівника поліції, за яким такий портативний засіб закріплено. На долученому відеозаписів чітко видно дату та час фіксації нагрудною камерою. 
Більше того, доводи сторони захисту про те, що невідомими, без ідентифікаційних даних засобами було зафіксовано огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння спростовуються змістом п. 10 протоколів про адміністративні правопорушення серії ЕПР 1 №644954 та серії ЕПР 1 №644978 від 19.04.2026 року.
За таких обставин, суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання про визнання долучених до справи відеозаписів недопустимим та недостовірним доказом.
У свою чергу, щодо заявленого клопотання про закриття провадження суддя зазначає, що обґрунтування клопотання не є достовірним та повністю спростовується наявним у справі відеозаписом із нагрудних камер працівників патрульної поліції. Так, у ході спілкування із працівниками поліції ОСОБА_1 жодного разу не наголошував їм, що не перебував під час керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а вжив спиртні напої вже після ДТП. Так само під час оголошення змісту протоколу ОСОБА_1 не висловив незгоди із фабулою, викладеною у протоколі, більше того - засвідчив її достовірність своїм власноручним підписом, що вбачається із п. 14, 18 протоколу серії ЕПР 1 №644978 від 19.04.2026 року.
Крім того, суддя звертає увагу на те, що стороною захисту не надано суду жодних доказів, які б підтверджували позицію про те, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої вже після ДТП, а тому його дії повинні були бути кваліфіковані працівниками поліції саме за ч. 4 ст. 130 КУпАП. Усвідомлюючи той факт, що суд не може вийти за межі складеного щодо особи протоколу, а також змінювати фабулу порушення чи перекваліфіковувати дії особи, що призведе до погіршення її правового становища, суддя сприймає твердження адвоката Коваленко Т.В. про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_1 за більш тяжкою статтею КУпАП як маніпуляції та намагання уникнення клієнтом відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
У той же час, враховуючи стан ОСОБА_1 , зафіксований на відеозаписі, результат огляду на стан сп`яніння - 2,64 проміле, часові межі між подією ДТП - 19.04.2026 о 16 год. 59 хв. та часом прибуття працівників патрульної поліції на місце події та появи ОСОБА_1 на місці ДТП після його вчинення (приблизно через півгодини, як вказує потерпілий від ДТП ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях від 19.04.2026), суддя не вважає спроможними твердження сторони захисту про вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв після ДТП.
Враховуючи вищевикладене, суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання про закриття провадження, оскільки у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо доводів адвоката про джерела встановлення поліцейськими точного часу, коли ОСОБА_1 було вчинено ДТП, суддя зауважує, що наведене підтверджується письмовими поясненнями потерпілого від ДТП ОСОБА_2 від 19.04.2026, який зазначив, що саме о 16 год. 59 хв. йому зателефонував сусід та повідомив про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Kia Ceed, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, скоїв наїзд на його припаркований автомобіль Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_3 . 
Так само суддя відхиляє твердження адвоката про те, що працівниками поліції порушено процедуру проведення огляду в частині відсутності забору повітря для встановлення відсутності парів алкоголю в самому мундштуці та самостійного розкриття поліцейською мундштука. Відображений на відеозаписі процес підготовки приладу до тестування свідчить про те, що прилад був запакований, а з огляду на стан ОСОБА_1 (перебування у стані сильного сп`яніння) самостійно відкрив мундштук, попередньо продемонструвавши та наголосивши словесно ОСОБА_1 на тому, що мундштук герметично запечатаний та не пошкоджений. Після того як ОСОБА_1 зміг правильно задути повітря у прилад, був отриманий результат 2, 64 ‰.
Дії поліцейських жодним чином не призвели до звуження чи обмеження конвенційних та/або конституційних прав водія чи його основоположних свобод, не обмежили водія в можливостях ефективно використати свої права, та не ставить під сумнів походження доказів, їх надійність та достовірність.
Долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудних камер працівників поліції є належним та допустимим доказом, оскільки на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.
Проаналізувавши доводи сторони захисту, надавши їм відповідну оцінку, суддя вважає, що висловлені твердження є спробою сторони захисту спотворити дійсні обставини справи, зафіксовані на долученому до протоколу відеозаписі, на якому чітко зафіксовано факт виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння (які відображені у направленні на огляд водія), процедуру огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, отриманий результат, відсутність незгоди ОСОБА_1 , із таким результатом, а також процедуру оформлення адміністративних матеріалів із роз`ясненням останньому прав. 
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Суддя звертає увагу, що відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.
Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Враховуючи дані про особу ОСОБА_1 , його вік, характер вчинених ним адміністративних правопорушень та наявність вини останнього у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень, суддя вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У ході розгляду справи обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суддею не встановлено.
Таким чином, враховуючи наведене, суддя доходить висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Призначення саме такого адміністративного стягнення, на переконання судді, є необхідним і достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
У порядку, визначеному ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 665 грн. 60 коп.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 1, 9, 23, 36, 40-1, 124, 130, 245, 251, 252, 266, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, ч. 1 ст. 130 КУпАП та з урахуванням положень ст. 36 КУпАП накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 665 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Роз`яснити  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянину України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а у разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження постанови.
Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя          Єросова І.Ю.