ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2026 р. справа № 300/2371/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Проява Ірина Василівна, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Проява Ірина Василівна, звернулася в суд із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо невиплати частки в розмірі 20 % грошового забезпечення, яке належить безвісти відсутньому батьку - військовослужбовцю ОСОБА_2 відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтегрованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою КМУ від 30.11.2016 №884; зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу частки в розмірі 20 % грошового забезпечення, яке належить безвісти відсутньому батьку - військовослужбовцю ОСОБА_2 відповідно до вищезазначеного Порядку.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батько позивача зник безвісти 03.02.2025 за особливих обставин, при виконанні бойового завдання в районі н.п. Дачне Донецької області. Позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату 20% грошового забезпечення безвісти зниклого батька. Відмова у виплаті грошового забезпечення обґрунтована тим, що позивач не надала доказів на підтвердження, що батько позивача є її законним представником. Вважає відмову у виплаті грошового забезпечення безвісти зниклого батька протиправною.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнав. Вказав, що в зв`язку зі змінами в законодавстві, у разі відсутності особистого розпорядження військовослужбовця, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 % грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення. Позивач є повнолітньою дитиною ОСОБА_2 , однак нею не доведено, що останній є її законним представником, що стало підставою відмови в нарахуванні та виплаті 20 відсотків грошового забезпечення батька, який зник безвісти за особливих обставин (а.с.44-48).
Третя особа право подання відзиву на позовну заяву не скористалася.
Суд, розглянувши відповідно до вимог ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників, дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
ОСОБА_1 , є рідною донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 27.11.2024 (а.с.15).
Відомості про батьків ОСОБА_2 підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 15.01.1977, зокрема батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 (а.с.8). 
При цьому, згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 03.06.2021 мати ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 13.02.2024 батько ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11-12).
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22.12.2014 шлюб між батьками позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.13-14).
ОСОБА_2 09.01.2025 призваний на військову службу за мобілізацією та з 14.01.2025 проходив військову службу на посаді стрільця-снайпера 2 механізованого відділення 9 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_6 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.01.2025 №15 (а.с.18).
Згідно зі сповіщенням сім`ї № 34 від 10.02.2025, виданим начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , солдат ОСОБА_2 мужньо виконавши військовий обов`язок в бою за Україну зник безвісти 03.02.2025 під час виконання бойового завдання в районі н.п.Дачне, Покровського району Донецької області внаслідок мінометного обстрілу (а.с.17).
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2025 №2048, солдат ОСОБА_2 вважається як безвісти зниклий за особливих обставин з 03.02.2025 (а.с.19-20).
Позивач 12.02.2026 звернулася до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату їй частки грошового забезпечення безвісти зниклого батька - військовослужбовця ОСОБА_2 . До заяви були додані документи, що підтверджують особу позивача, факт родинних стосунків з військовослужбовцем, відсутність дружини та смерть батьків військовослужбовця.
Листом від 11.03.2026 за №3-25/3/3785 командир військової частини НОМЕР_1 повідомив позивача про відмову у виплаті грошового забезпечення з посиланням на Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, у зв`язку з тим, що позивач не подала документу про те, що військовослужбовець призначений її законним представником (а.с.35-36).
Вважаючи зазначене рішення протиправним, позивач звернулася з цим позовом до суду.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).
Стаття 9 Закону № 2011-XII закріплює гарантії держави щодо матеріального та грошового забезпечення військовослужбовців. Зокрема, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Особливості соціального захисту осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, регулюються Законом України від 12.07.2018 № 2505-VIII "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" (далі - Закон № 2505-VIII).
Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2505-VIII особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими актами законодавства України.
Відповідно до ч.6 ст.9 Закону № 2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.
На виконання положень абзацу восьмого пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 15.04.2025 № 449, якою внесено зміни, зокрема у постанову Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти" від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884, в редакції постанови від 15.04.2025 № 449), виклавши Порядок № 884 у новій редакції, якій містить аналогічні положення щодо зазначених виплат. 
Редакція норми статті 9 Закону № 2011-XII, набрала чинності 01.02.2025 згідно з Законом України від 08.10.2024 № 3995-IX "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх".
Разом з тим, в редакції до 01.02.2025 повнолітні діти військовослужбовця належали до кола одержувачів грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця як самостійна категорія субсидіарного характеру, право якої на отримання виплати виникало за відсутності дружини (чоловіка) військовослужбовця, без вимоги про наявність у військовослужбовця статусу їхнього законного представника.
У новій редакції цієї норми за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках.
Отже, з 01.02.2025 правовий режим виплати грошового забезпечення зазнав суттєвих змін. Зокрема, повнолітні діти включені законодавцем до другої черги одержувачів і їхнє право на отримання частки грошового забезпечення безвісти зниклого батька (матері) виникає лише за сукупності двох умов: (1) відсутність осіб першої черги (дружини, законних представників неповнолітніх дітей, дітей з інвалідністю з дитинства, батьків військовослужбовця); (2) наявність у військовослужбовця статусу законного представника (опікуна, піклувальника) такої повнолітньої дитини.
З преамбули Закону № 3995-ІХ вбачається, що він прийнятий на виконання Конституції України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і його метою є удосконалення норми та порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей, з урахуванням численних запитів від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, народних депутатів України, командирів військових частин та особисто від членів сімей військовослужбовців.
Згідно з пояснювальною запискою до проекту вказаного закону, його розроблено оскільки норма щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей була неефективною, зокрема у визначеному колі членів сімей та чинного порядку черговості отримання ними грошового забезпечення.
Оскільки, коло членів сімей військовослужбовця у діючій раніше редакції Закону обумовлює ситуацію, коли батьки та інші особи, основне джерело спільних доходів у яких, - грошове забезпечення військовослужбовця та які потребують його захисту, втрачають право на отримання зазначеного грошового забезпечення, а сам військовослужбовець, повернувшись із полону, залишається без необхідних засобів для відновлення, реабілітації та інколи з боргами (комунальні послуги, орендна плата).
З наведених норм законодавства також вбачається, що після повернення, зниклий безвісти військовослужбовець, зберігає за собою належне йому грошове забезпечення, яке він набув, виконуючи конституційний обов`язок із захисту Батьківщини, надважкі завдання із відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, захисту суверенітету та територіальної цілісності України.
Водночас, родичі та сім`я військовослужбовця зберігають за собою право на спадщину збережених на рахунках військовослужбовця грошових коштів у разі визнання його загиблим.
Положення Закону № 3995-ІХ в першу чергу покликані захистити права військовослужбовців, оскільки саме їм безпосередньо належить їх грошове забезпечення.
Як встановлено судом і не заперечується сторонами, на день зникнення безвісти ОСОБА_1 (03.02.2025) діяла редакція пункту 6 статті 9 Закону № 2011-XII станом на 01.02.2025. У цій редакції повнолітні діти включені до другої черги одержувачів, і право на виплату виникає у них лише за умови, що військовослужбовець є їх законним представником (опікуном чи піклувальником) та за відсутності осіб, перелічених в абзаці четвертому цього пункту.
Позивач не подала ні відповідачу, ні до суду доказів призначення військовослужбовця ОСОБА_1 її законним представником.
Деталізуючи коло осіб, які мають право на грошове забезпечення, пункт 3 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (у відповідній редакції), серед документів, які додаються до заяви про виплату, прямо називає копію документа, що підтверджує призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітніх дітей, рідних братів (сестер) чи їх усиновлення - для виплати грошового забезпечення повнолітнім дітям військовослужбовців, їх рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці. Подання такого документа є обов`язковою матеріальною умовою виникнення права на виплату для повнолітньої дитини, а не суто формальною вимогою.
Суд підкреслює, що відсутність такого документа не може бути компенсована тим, що військовослужбовець є біологічним батьком позивача. Законодавець із 01.02.2025 цілеспрямовано звузив коло одержувачів грошового забезпечення з числа повнолітніх дітей до тих з них, законним представником яких безпосередньо виступає сам військовослужбовець. Така зміна правового регулювання здійснена в межах повноважень законодавчого органу і не може бути подолана судом шляхом розширювального тлумачення норми.
Таким чином, відповідач діяв на підставі чинної на момент розгляду заяви правової норми, оцінив належність заявника до визначеного законом кола осіб і констатував відсутність обов`язкового документа, без якого право на виплату у повнолітньої дитини не виникає. 
Загальним принципом дії закону у часі є те, що закон не має зворотної дії, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи (стаття 58 Конституції України). За загальним правилом до правовідносин застосовується закон, чинний на момент їх виникнення (вчинення відповідного юридичного факту, набуття права або виникнення обов`язку).
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено в нарахуванні та виплаті позивачу грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця відповідно до частини 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, суд не встановив факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому не вбачає правових підстав для задоволення позову. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Проява Ірина Василівна, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Могила А.Б.