РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
08 червня 2026 р.  Справа № 120/5447/26
Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Державної установи "Одеська виправна колонія (№14)" до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративного позову Державної установи "Одеська виправна колонія (№14)" до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанови.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятої постанови від 09.04.2026 про стягнення виконавчого збору у розмірі 34588,00 грн.
Ухвалою суду від 22.04.2026 адміністративний позов залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
У зазначений строк позивач вимоги вказаної ухвали суду про залишення позовної заяви без руху виконав.
Ухвалою від 11.05.2026 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) з урахуванням особливостей, визначених ст. 287 КАС України. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що Законом України «Про виконавче провадження» визначено підстави стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. В даному випадку, боржником рішення суду не було виконано добровільно до відкриття виконавчого провадження, а відтак у державного виконавця були наявні підстави, визначені статтями 27, 42 Закону України "Про виконавче провадження", для стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Крім того, звернув увагу на те, що положеннями ч. 2, 3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено порядок визначення розміру виконавчого збору та вказав, що за виконавчим листом виконується рішення немайнового характеру. Відповідно у даному випадку за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. 
20.05.2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій він підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Також наголосив, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07.08.2025 року по справі №120/1820/25, є рішенням, виконання якого проводиться згідно положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", тому відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується. 
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.08.2025 по справі №120/3807/18-а, окрім іншого, зобов`язано Державну установу "Одеська виправна колонія (№ 14)" здійснити ОСОБА_1 перерахунок її грошового забезпечення з 29.01.2020 по 18.07.2022 включно, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та премії, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, обрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.
05.02.2026 Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №120/1820/25.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 09.04.2026 відкрито виконавче провадження ВП №80724766 з примусового виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду №120/1820/25. Окрім того, цією ж постановою визначено суму виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 34588,00 гривень.
Разом із тим позивач вважає безпідставними вимоги щодо зобов`язання сплатити виконавчий збір у межах відкритого виконавчого провадження, оскільки виконавчий збір не стягується у зв`язку із тим, що виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".
Наведені вище обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом із вимогами щодо скасування постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження від 09.04.2026 року в частині стягнення виконавчого збору у сумі 34588,00 грн.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
За приписами частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).
З наведених законодавчих норм вбачається, що виконавець зобов`язаний вчинити виконавчі дії у спосіб, передбачений виконавчим документом.
Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Згідно із частиною третьою статті 27 даного Закону за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Як встановлено частиною четвертою статті 27 Закону №1404-VIII постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
За приписами частин п`ятої, дев`ятої статті 27 Закону №1404-VIII визначено випадки, коли виконавчий збір не стягується.
Тобто, виконавчий збір підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному цим Законом № 1404-VІІІ, який в даному випадку, обумовлює можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження, після закінчення виконавчого провадження в порядку статті 39 Закону чи повернення виконавчого документа згідно статті 37 Закону.
Детальний порядок стягнення виконавчого збору виконавцем визначено Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5).
Пунктом 8 Розділу ІІІ Інструкції визначено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.
Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.
Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.
Виконання постанови про стягнення виконавчого збору здійснюється за рахунок стягнутих з боржника коштів за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
Здійснюючи правовий аналіз норм наведеного вище Закону №1404-УІІІ, суд зазначає, що ним визначений можливий порядок вирішення питання стягнення виконавчого збору державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов. Таке питання вирішується відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ на стадії прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з одночасним зазначенням про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. У іншому випадку, якщо виконавчий збір не стягнуто, таке питання вирішується в порядку, встановленому частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ, яка визначає наслідки закінчення виконавчого провадження.
Положення статті 27 Закону №1404-VIII дають підстави для висновку, що виконавчий збір стягується у всіх випадках, крім тих, які визначені у частинах п`ятій та дев`ятій названої статті, вже при відкритті виконавчого провадження та при цьому сам факт відкриття виконавчого провадження є тією подією, з якої розпочинається примусове виконання виконавчого документа. Останнє державний виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа. 
Відтак, одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем на виконання вищевказаних норм, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.04.2026 №80724766 та визначено суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню з боржника. 
У межах поданої позовної заяви позивач не погоджується саме із сумою визначеного виконавчого збору, оскільки на його переконання позивача у межах відкритого виконавчого провадження відповідачем безпідставно не застосовано норми п. 3 ч. 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження".
Так, відповідно до положень ч. ч. 1-3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Пунктом 3 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".
Статтею 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" №4901-VI від 05.06.2012 передбачено, що цей Закон встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Закону №1404-VIII, та особливості їх виконання.
Відповідно до ст. 2 цього Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 3 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.
Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до наявних відомостей у матеріалах справи, на примусовому виконанні у відповідача перебуває виконавчий лист №120/1820/25, виданий Вінницьким окружним адміністративним судом 09.04.2026 року, яким зобов`язано Державну установу "Одеська виправна колонія (№ 14)" здійснити ОСОБА_1 перерахунок її грошового забезпечення з 29.01.2020 по 18.07.2022 включно, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та премії, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, обрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.
У зв`язку з тим, що прийняте судове рішення у справі №120/1820/25 має зобов`язальний характер, суд вважає, що порядок примусового виконання виконавчого листа, виданого за результатом розгляду цієї справи, не регламентується Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а передбачений Законом України "Про виконавче провадження".
Отже, з огляду на вище викладене, виконавчий лист у справі №120/1820/25 не може бути переданий до органу Державної казначейської служби в зв`язку з тим, що судом прийнято рішення про зобов`язання вчинити певні дії, а не про стягнення коштів.
Здійснюючи дії з примусового виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/1820/25 відповідач має керуватися порядком, встановленим саме Законом України "Про виконавче провадження".
Крім того, у державного виконавця були відсутні інші підстави, передбачені частиною 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", не стягувати з боржника виконавчий збір.
Втім, суд звертає увагу на те, що Закон № 1404-VIII чітко регламентує, що виконавчий збір не стягується тоді, коли рішення було виконане до відкриття провадження, чого в даному випадку не відбулось.
Проаналізувавши вищевикладене суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена із дотриманням вимог статей 18, 26, 27, 42 Закону України "Про виконавче провадження", пунктів 8 розділу III, 2 розділу VI Інструкції № 512/5 та є правомірною.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Позивач: Державна установа "Одеська виправна колонія (№14)" вул. Краснова, буд. 2а, м. Одеса, код ЄДРПОУ 08564127
Відповідач: Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції вул. Розумовська, буд. 37, м. Одеса, код ЄДРПОУ 45862901
Повний текст рішення складено 08.06.2026.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна