ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 331/5698/24
провадження № 61-16165св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_3 , 
треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, ОСОБА_4 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник - адвокат Габуєв Георгій Юрійович, на постанову Запорізького апеляційного суду від 19 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Трофимової Д. А., Онищенка Е. А., Подліянової Г. С.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Історія справи
У вересні 2024 року ОСОБА_1 в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Місцем її проживання на час смерті була квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що належала їй на праві власності і яка є спадковим майном.
21 травня 2020 року ОСОБА_5 склала заповіт на ім`я  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за умови надання права довічного користування вказаною квартирою       ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (її онуку).
ОСОБА_1 пояснила, що 25 лютого 2024 року, звернувшись до нотаріуса з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за вказаним заповітом, вона дізналася, що існує інший заповіт ОСОБА_5 , складений 05 лютого 2021 року на ім`я сторонньої особи -    ОСОБА_6 .
З урахуванням викладених обставин позивачка просила суд визнати заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я   ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською Фастовець О. О., недійсним.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжявід 20 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя(перейменовано на Олександрівський районний суд міста Запоріжжя) від 12 грудня 2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачка ОСОБА_1., яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , та її представник в судові засідання, призначені на 02 вересня 2025 року та 22 вересня 2025 року не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце судового розгляду справи, заяви про розгляд справи за відсутності сторони позивача в матеріалах справи відсутні, а тому наявні правові підставі для залишення позовної заяви без розгляду.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, представник позивачки адвокат Трачук Н. І. подала апеляційну скаргу.
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 листопада 2025 року апеляційну скаргу представника    ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина     ОСОБА_2 , адвоката Трачук Н. І. задоволено.
Ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2025 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що поведінка сторони позивача в ході розгляду справи свідчить про її зацікавленість в розгляді спору по суті, а суд першої інстанції при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду припустився надмірного формалізму в тлумаченні норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
22 грудня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, сформованою його представником - адвокатом Габуєвим Г. Ю. в системі «Електронний суд», у якій просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 19 листопада 2025 року і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова ухвалена судом апеляційної інстанції з порушенням норм цивільного процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, які мають значення для справи.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

25 лютого 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 

У частині першій статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України, яким встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації. 

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). 

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. 

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (див. постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц, від 18 січня 2022 року у справі № 369/3184/19). 

Відповідно до частин першої та другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. 

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. 

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. 

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. 

Верховний Суд виробив сталий підхід щодо застосування пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК і такі висновки враховуються у спірних правовідносинах відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК.

Так, Верховний Суд неодноразово наголошував, що залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду. При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 756/6049/19).

Також Верховний Суд звертав увагу, що повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи(див. постанову Верховного Суду від 17 вересня 2025 року у справі № 764/6846/24).

Встановивши, що позивачка та її представник в судові засідання, призначені на 02 вересня 2025 року та 22 вересня 2025 року, двічі поспіль не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце судового розгляду справи, заяви про розгляд справи за відсутності сторони позивача в матеріалах справи відсутні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК.

Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, неправильно визначився із характером спірних правовідносин та особливостями застосування пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК. Зокрема, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги те, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду.

При таких обставинах суд апеляційної інстанції помилково скасував законне та обґрунтоване судове рішення суду першої інстанції.

Разом із тим, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне звернути увагу на те, що право позивача на доступ до суду у цьому разі не є порушеним, оскільки залишення позову без розгляду не позбавляє особу можливості повторно звернутися до суду. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що ухвала Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 22 вересня 2025 року постановлена із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це судове рішення, відповідно до статті 413 ЦПК України, необхідно залишити в силі, а постанову апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник - адвокат Габуєв Георгій Юрійович, задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 19 листопада 2025 року скасувати.

Ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2025 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов