ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 квітня 2026 року справа №200/5919/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Овчаренка Олега Олексійовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року (повне судове рішення складено 27 листопада 2025 року) у справі № 200/5919/25 (суддя в І інстанції Кошкош О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30.07.2025 № 353 о/с, про звільнення зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність) з 31.07.2025; 
- поновити на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 3 Краматорського районного управління поліції з 31.07.2025; 
стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме з 31.07.2025 по день винесення судового рішення. 
В обґрунтування зазначено, що позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області з 07.11.2015 по 31.07.2025, однак наказом від 30.07.2025 №353 о/с його звільнено зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст. 77 (через службову невідповідність). Вважає таке звільнення незаконним, оскільки дисциплінарного проступку або кримінального правопорушення, встановленого вироком суду набравши законної сили, не вчиняв, ознаки невідповідності займаній посаді відсутні. У позові також зазначено, що у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення його вже було раніше звільнено на підставі наказу від 26.07.2021 №415 о/с, однака було поновлено на посаді за рішенням суду, що винесено у справі №200/11183/21. 12 березня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомість про кримінальне провадження №12021052150000221 щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, однак 27.05.2024 Дружківським міським судом Донецької області по справі №219/7285/21 на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Вважає, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності унеможливлює звільнення зі служби з підстав невідповідності особи займаній посаді.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вина позивача не встановлена, вирок суду відсутній, справу було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, без доведеності винуватості або невинуватості останнього. 
Звертає увагу, що дисциплінарне стягнення застосовано поза встановлені статтею 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України строки (не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу). Зазначає, що відповідач був обізнаний про порушене кримінальне провадження та вже застосовував дисциплінарне стягнення (догана), яка була визнана судом протиправною (справа № 200/4908/21). 
Зазначає, що після набуття чинності ухвали Дружківського міського суду від 27.05.2024 у справі № 219/7285/21 ОСОБА_1 рапортом доповів про результати розгляду справи та за вимогою відділення (сектору) кадрового забезпечення Бахмутського РВП ГУ НП в Донецькій області надіслав на адресу відділення (сектору) ухвалу Дружківського суду (скріншот телефонного месенджера). 

Відповідач надіслав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу у Національній поліції України:
07.11.2015 – прийнято на службу (наказ ГУНП в Донецькій області від 08.11.2024 №538 о/с),
26.07.2021 - звільнено зі служби,
27.07.2021 – вважається поновленим на службі (підстава рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.02.2022 №200/11183/21),
31.07.2025 – звільнений зі служби з посади інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Краматорського районного управління поліції з 31 липня 2025 року.
Начальником УГІ ГУНП в Донецькій області складено доповідну записку від 28.07.2025 №1685/55/01/2025 на ім`я начальника ГУНП в Донецькій області про те, що під час здійснення аналізу інформації стосовно поліцейських підрозділів ГУНП в області, які раніше порушили службову дисципліну та за участю яких трапилися надзвичайні події, в Єдиному державному реєстрі судових рішень було виявлено, що ОСОБА_1 , відносно якого 27.05.2024 Дружківським міським судом Донецької області прийнято ухвалу, якою закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України (спричинення необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження), у зв`язку із закінченням строків давності. Підстава для закриття провадження є нереабілітуючою. Зазначено, що відповідно до п.4 ч.2 ст.61 Закону України «Про Національну поліцію» не може бути поліцейським особа, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав.
Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області прийнято наказ від 30.07.2025 №353/о/с, яким капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну службу» через службову невідповідність з 31.07.2025. Підстава: доповідна записка управління головної інспекції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 28.07.2025 №1685/55/01-2025, ухвала Дружківського міського суду Донецької області від 27.05.2024 у справі №219/7285/21.
Не погоджуючись із звільненням, позивач звернувся до суду.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантований захист від незаконного звільнення.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Таким чином, у контексті спірних правовідносин суд повинен з`ясувати або спростувати наявність факту або обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або наявність інших утисків прав та свобод позивача.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Частиною 1 ст. 2 Закону №580-VIII визначено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Частиною 1 ст. 6 Закону №580-VIII визначено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст.17 та ч.1 ст.18 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Згідно із п.1 ч.1 ст.18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.
Особа, яка вступає на службу до поліції, складає Присягу на вірність Українському народові, текст якої наведено у ч.1 ст.64 Закону України "Про Національну поліцію", та скріплює її власноручним підписом. Присяга покладає на працівника поліції всю повноту відповідальності за виконання ним службових обов`язків.
Частинами 1 та 2 ст. 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України.
Цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Статтею 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, присяги особи рядового і начальницького складу, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створені необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків, повазі до честі і гідності, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Частиною 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна, окрім іншого, зобов`язує особу рядового і начальницького складу: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Статтею 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни особи рядового і начальницького складу незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом
Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність особи рядового і начальницького складу, що полягає в порушені ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством, а також у вчинені дій, що підривають авторитет поліції.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до особи, вина якої у вчинені дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Частиною 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту визначено, що до поліцейського можуть застосовуватися такі види дисциплінарного стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Згідно з статтею 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
За приписами ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейського можуть застосовуватися такі види дисциплінарного стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону №580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 61 Закону України №580-VIII визначено, що не може бути поліцейським особа, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав.
Згідно зі статтею 77 Закону України №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.
Отже, судом встановлено, що пунктом 5 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, через службову невідповідність.
Водночас законодавцем чітко не визначено поняття "службова невідповідність", проте, виходячи із вимог та обмежень, що ставляться до поліцейського та загального розуміння понять, можна дійти висновку, що під службовою відповідністю мається на увазі відповідність поліцейського встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість.
Отже, службова невідповідність - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

Колегія суддів зауважує, що позивача звільнено не внаслідок притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності (п.6 ч.1 ст. 77), а через службову невідповідність (п.5 ч.1 ст. 77), тому посилання апелянта на строки застосування дисциплінарних стягнень є недоречними. В свою чергу, законодавство не містить будь-яких строків, за спливом яких не можливо було б звільнити через службову невідповідність, яка продовжує бути наявною.
При цьому посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду є необґрунтованими, оскільки ці справи не є релевантними до нинішньої.

Стаття 284 КПК України містить вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження, які, в свою чергу, класифікуються за відповідними критеріями.
Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі.
Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин. На противагу цьому нереабілітуючими ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину.
До реабілітуючих належать три наступні підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими і передбачають констатацію факту вчинення особою кримінального правопорушення.
Зокрема, до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить звільнення особи від кримінальної відповідальності, в т.ч. у зв`язку із закінченням строків давності.
Під час розгляду справи, судом встановлено, що Дружківським міським судом Донецької області у справі №219/7285/21 предметом якої є розгляд обвинувального акту внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021052150000221 від 12 березня 2021 року по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України постановлено ухвалу від 27.05.2024, якою закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України (спричинення необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження). З ухвали вбачається, що за змістом обвинувального акту ОСОБА_1 08.03.2021 вчинено кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я громадянки ОСОБА_2 , яка за результатом дій ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості (закритий перелом правої променевої кістки у типовому місті зі зміщенням). Закриття провадження у справі відбулося за результатом розгляду клопотання представника обвинуваченого ОСОБА_1 про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків давності.
При цьому, щодо перебування та/або ходу розгляду справи у судах встановлено, що 16.07.2021 – справа надійшла до Бахмутського міськрайонного суду Донецької області та призначена до розгляду 18.03.2022; з урахуванням розпорядження голови Верховного Суду від 21.10.2022 №61 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Артемівського міськрайонного суду Донецької області за Дружківським міським судом Донецької області; 06.04.2023 справу передано до Дружківського міського суду Донецької області; за клопотанням представника обвинуваченого прийнято ухвалу про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України (звільнення від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років).
Вказане свідчить, що позивача було звільнено із займаної посади у зв`язку з закриттям кримінального провадження стосовно нього з підстави, що не є реабілітуючою.
Пункт 5 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII містить норми імперативного характеру, відповідно до яких подальша служба у поліції є неможливою. Підставою для звільнення поліцейського зі служби за п. 5 ч. 1ст. 77 Закону України № 580-VIII є наявність обмежень, пов`язаних зі службою в поліції, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 61 Закону України № 580-VIII, а саме позивач є особою, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав.
Довід позивача про протиправність наказу щодо застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення до позивача полягає також у тому, що на думку позивача таким чином порушується принцип презумпції невинуватості, оскільки обвинувального вироку у кримінальному провадження стосовно позивача не ухвалювалось.
Відсутність обвинувального вироку суду щодо можливого вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення не є підставою для не врахування приписів п.4 ч.2 ст. 61 Закону №580-VIII, яким визначено, що не може бути поліцейським особа, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав.
Суд звертає увагу, що в ст. 61 Закону №580-VIII законодавець чітко розмежовує випадки: через службову невідповідність (п.5), у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6), у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (п.10) у якості самостійних підстав для звільнення зі служби (припинення служби в поліції).
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VІІІ, вчинення кримінального правопорушення у разі набрання законної сили відповідним рішенням суду є самостійною підставою для звільнення зі служби в поліції.
Аналізуючи обставини у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно вважав, що положення п.10 ч.1 ст.77 та п.4 ч.2 ст.61 Закону №580-VIII не суперечать одне одному, оскільки п.10 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII передбачає звільнення поліцейського у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення, зокрема кримінального правопорушення, а положення п.4 ч.2 ст.61 цього Закону передбачає, що не може бути поліцейським особа, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав.
Враховуючи те, що за приписами п.4 ч.2 ст.61 Закону №580-VIII не може бути поліцейським особа, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав, а ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 27.05.2024 по справі №219/7285/21 закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, тобто за нереабілітуючих обставин, окружний суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач, приймаючи наказ про звільнення позивача через службову невідповідність (п.5 ст.77 Закону України «Про національну поліцію»), діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України.
Наявність заохочень у позивача, отриманих під час служби, не впливає на спірні правовідносини.
З огляду на викладене, спірний наказ не підлягає скасуванню.
Враховуючи те, що вимоги про поновлення на посаді, а також стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є похідними вимогами, вони також не підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Овчаренка Олега Олексійовича – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року у справі № 200/5919/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 29 квітня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук