Справа № 951/29/26
Провадження №1-кп/951/24/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026216050000003 від 01 січня 2026 рокупро обвинувачення 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Вівся Козівського району Тернопільської області, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, працює оператором комп`ютерного набору в АТ "Тернопільобленерго", розлученої, що має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , осіб похилого віку на утриманні не має, не депутата, раніше не судимої, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2026 року близько 10 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які перебували в приміщенні магазину ТОВ «АТБ-Маркет», що знаходиться по вулиці Грушевського, 25, селище Козова Тернопільського району Тернопільської області, виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на нанесення удару, який завдасть фізичного болю ОСОБА_6 .
Реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, 01 січня 2026 року близько 10 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину ТОВ «АТБ-Маркет», що знаходиться по вулиці Грушевського, 25, селище Козова Тернопільського району Тернопільської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, нанесла один удар долонею лівої руки в ділянку лівої щоки ОСОБА_6 , внаслідок чого потерпілий відчув фізичний біль та не отримав тілесних ушкоджень. 
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується y вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, тобто в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень. 
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні вказав на доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.В судових дебатах прокурор просив призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.126 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн. 
Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні просив притягнути обвинувачену до кримінальної відповідальності та задовольнити цивільний позов у повному обсязі.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, визнала повністю, щиро розкаялася та підтвердила зазначені в обвинувальному акті обставини, пояснивши, що 01.01.2026 близько 10 год. 00 хв. прийшла в магазині ТОВ «АТБ-Маркет» по вул. Грушевського, 25 в селищі Козова, де в ході словесного конфлікту нанесла один удар лівою рукою по лівій щоці ОСОБА_6 . Цивільний позов обвинувачена не визнала, просила відмовити у його задоволенні у зв`язку з недоведеністю. 
Захисник ОСОБА_5 звернув увагу суду на щире каяття обвинуваченої, повне визнання нею своєї вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин, те, що обвинувачена раніше не судима, характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, відтак просив призначити їй покарання у виді штрафу. Просив відмовити у задоволенні цивільного позову, оскільки потерпілим не надано жодних доказів на підтвердження обставин, наведених у позовній заяві та належним чином не обґрунтовано розмір моральної шкоди, заявлений до стягнення.
Окрім повного визнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини в пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 1 ст. 126 КК України, її вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за викладених в обвинувальному акті обставин в повному обсязі підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами:
- показаннями допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 , який показав суду, що 01.01.2026 близько 10 год. 00 хв. він перебував біля входу в магазин ТОВ «АТБ-Маркет» по вул. Грушевського, 25 в селищі Козова, де до нього підійшла обвинувачена ОСОБА_4 та нанесла один удар лівою рукою по лівій щоці ОСОБА_6 . Пояснила причину конфлікту тим, що потерпілий напередодні ввечері зробив зауваження її сину в магазині. ОСОБА_6 також вказав на заподіяння йому моральної шкоди даним кримінальним правопорушенням, оскільки протиправні дії обвинуваченої викликали в нього емоційне напруження, фізичний біль та переживання, вказана ситуація не давала йому спокою, він постійно думав про це, відчував стрес. Крім того, це вплинуло на його репутацію серед колег, які обговорювали подію з насмішками в його сторону. Відтак вважає, що сума 5000,00 грн є співмірною із завданими йому моральними стражданнями та обґрунтованою.
Крім зазначених показань допитаних безпосередньо у судовому засіданні обвинуваченої ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_6 , винуватість ОСОБА_4 у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 1 ст. 126 КК України в повному обсязі підтверджується сукупністю досліджених та проаналізованих судом доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №12026216050000003 від 01.01.2026за ч. 1 ст. 126 КК України;
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію ОСОБА_6 від 01.01.2026, яким повідомлено про факт нанесення йому тілесних ушкоджень в ділянку обличчя громадянкою ОСОБА_4 01.01.2026 о 09 год. 57 хв., внаслідок чого йому завдано фізичного болю;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.01.2026 з доданою до нього таблицею фотоілюстрацій, в ході якого підозрювана ОСОБА_4 за участю статиста на місці показала та відтворила обставини завдання удару в обличчя ОСОБА_6 , який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень;
- протоколом огляду (відеозапису) від 15.01.2026, що збережений на компакт-диску "DVD-R", марки "Verbatim", на якому міститься відеозапис події, що мала місце 01.01.2026 за адресою: вул. Грушевського, 25, селище Козова Тернопільського району Тернопільської області;
- відеозаписом від 01.01.2026 з камер відеоспостереження, розташованих у приміщенні магазину ТОВ «АТБ-Маркет» по вул. Грушевського, 25 в селищі Козова Тернопільського району Тернопільської області, збереженим на компакт-диску "DVD-R", марки "Verbatim", на якому зафіксовані обставини вчинення обвинуваченою кримінального парвопорушення. На відеозаписі видно, як до потерпілого ОСОБА_6 , який перебував біля входу в магазин ТОВ «АТБ-Маркет», підійшла обвинувачена ОСОБА_4 та нанесла йому один удар лівою рукою по лівій щоці, дата та час зафіксовані на відео: 01.01.2026, 09 год. 57 хв.
Надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані з дотриманням чинного кримінального процесуального законодавства.
Суд також враховує, що зазначені докази у даному кримінальному провадженні учасниками судового провадження не оспорюються і під сумнів не ставляться.
Ураховуючи викладене, суд дійшов переконання про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 126 КК України, тобто умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченою своєї вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_4 , їй слід призначити покарання за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу. 
Стосовно пред`явленого цивільного позову у даному кримінальному провадженні, суд дійшов таких висновків.
Потерпілим ОСОБА_6 у вказаному кримінальному провадженні, в порядку ч. 1 ст. 128 КПК України, до обвинуваченої ОСОБА_4 пред`явлено цивільний позов про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень.
Позов обґрунтований тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , які мали місце 01.01.2026 та полягали у завданні ОСОБА_6 удару, потерпілому було заподіяно моральної шкоди, яка полягає у перенесених моральних стражданнях, негативних наслідках у виді порушення звичного способу та ритму життя, спричиненні емоційної напруги, тривоги, стресу, відчуття сорому, необхідності відновлення репутації на роботі. 
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник - адвокат ОСОБА_5 цивільний позов не визнали з огляду на те, що зазначений у вказаному позові розмір моральної шкоди є суттєво завищеним, не відповідає вимогам розумності і справедливості та не підтверджений жодними доказами.
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши позовну заяву потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди у сумі 5000,00 гривень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вказаного позову частково, виходячи із наступного.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа "Науменко проти України").
Суд вважає слушними доводи потерпілого про те, що завдана йому моральна шкода діями обвинуваченої полягає у перенесених ним моральних стражданнях, спричиненні емоційної напруги, тривоги, стресу, відчуття сорому, необхідності відновлення репутації на роботі що, на переконання суду, безумовно призвело до необхідності прикладення потерпілим зусиль для відновлення нормального ритму життя.
Водночас, оскільки закон не містить чітких приписів щодо розміру відшкодування моральної шкоди для таких випадків, оцінюючи розмір позовних вимог, ураховуючи обставини справи, а саме: характер правопорушення, встановлену в ході судового розгляду вину обвинуваченої, характер, обсяг і тривалість фізичних, душевних та моральних страждань потерпілого, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 2000,00 гривень моральної шкоди.
Саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, на переконання суду, враховуючи особу обвинуваченої і характер її дій, відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеним чи надмірним.
Таким чином, цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.
Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 124, 127, 128, 129, 368-371, 373, 374, 394, 395, 532 КПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 2000,00 грн (дві тисячі гривень) моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Речовий доказ у кримінальному провадженні: компакт-диск "DVD-R", марки "Verbatim", 4,7 GB, який зберігається при матеріалах кримінального провадження №12026216050000003 від 01 січня 2026 року, після набрання вироком законної сили - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Козівський районний суд Тернопільської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1