Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/6906/25
Провадження №: 2/332/1255/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Блажко У.В. за участі секретаря судового засідання Дубачової А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила збільшити розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 , встановлений судовим наказом від Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 332/3021/20 від 16.11.2020, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь щомісячно аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 
В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають спільних дітей: повнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.08.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилась проживати з позивачем та перебувають на її утриманні. 
Відповідно до судового наказу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2020 у справі № 332/3021/20 відповідач має зобов`язання зі сплати аліментів на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з 10.11.2020 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до ч. 2, 3 ст. 183 Сімейного кодексу України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. У зв?язку з тим що найстарша дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 досягла повноліття, то утримання будуть проводитись у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину».
Відповідно до заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 332/689/25 від 16.06.2025 з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 06.02.2025, і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
Позивач зазначила, що аліменти, які сплачує відповідач у розмірі 1/6 частини на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недостатніми на сьогоднішній час для утримання дитини. Вона навчається у школі, її потреби значно зростають, дитина потребує додаткових матеріальних витрат задля гармонійного розвитку та належного рівня її життя, які позивач не може забезпечити, навіть враховуючи суму аліментів у розмірі 1/6 частки доходів відповідача.
Відповідач працює та отримує постійний щомісячний дохід, тому позивач просила позов задовольнити. 
Ухвалою судді від 27.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлені строки для подання заяв по суті справи.
Відповідач в особі представника адвоката Зачепіло З.Я. надав суду відзив на позов, у якому заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що додатки, які позивач долучив до позовної заяви, відповідно до ст. 95 ЦПК України, не засвідчені належним чином. Додатково відповідач зазначив, що позовна заява містить лише загальні твердження щодо необхідності збільшення витрат на утримання дитини, однак, такі твердження позивача не підтверджені жодними належними доказами, які б свідчили про реальне та істотне зростання потреб дитини або зміну обставин, що можуть бути підставою для зміни раніше визначеного розміру аліментів. Окрім того, позивач не надав до суду доказів того, що існуючий розмір аліментів є недостатнім для забезпечення основних потреб дитини або що дитина перебуває у скрутному матеріальному становищі. Відсутні будь-які підтвердження того, що дитина потребує додаткового лікування, спеціального догляду, особливих умов навчання або інших витрат, які б істотно перевищували звичайні витрати на утримання дитини відповідного віку.
Від позивача 21.04.2026 до суду надійшло клопотання про надання доказів, які підтверджують витрати позивача на дитину, та інші витрати, необхідні для належних умов життя дитини.
Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 
Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі відповідача.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)
Згідно з ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають спільних дітей: повнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.08.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилась проживати з позивачем.
Відповідно до судового наказу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2020 у справі № 332/3021/20 ОСОБА_2 мав зобов`язання зі сплати аліментів на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з 10.11.2020, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Постановою головного державного виконавця Заводського відділу ДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гайдаш Ольгою Сергіївною від 04.12.2020 відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 332/3021/20, виданого Заводським районним судом м. Запоріжжя від 16.11.2020, відповідно до якого ОСОБА_2 щомісяця має сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, з 10.11.2020 на утримання двох неповнолітніх доньок, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 183 Сімейного кодексу України зазначено якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. У зв?язку з тим що найстарша дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла повноліття, то утримання відносно ОСОБА_3 проводиться у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину».
Відповідно до заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 332/689/25 від 16.06.2025 з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 06.02.2025, і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
Постановою старшого державного виконавця Лівобережного відділу ДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Поляком Богданом Валентиновичем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2025 № 332/689/25, відповідно до якого ОСОБА_2 щомісяця має сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання, у розмірі частини з усіх доходів щомісячно, починаючи з 06.02.2025, і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
Звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, позивачка вказує на збільшення витрат на дитину, погіршення стану свого здоров`я. 
Так, з наданих позивачем доказів вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.09.2023 № 1816 власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,  ОСОБА_3 , яким належать по 1/3 частки квартири. Витрати з оплати комунальних послуг за адресою проживання дочки несе позивач, на підтвердження чого до матеріалів справи долучені копії квитанцій про сплату комунальних послуг, у яких платником зазначена саме ОСОБА_1 .
З копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 456058 вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи загального захворювання. З медичних документів позивача встановлено, що ОСОБА_1 останнім часом перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуваннях у різних закладах охорони здоров`я (з 04.07.2022 по 11.07.2022, 06.03.2023 по 15.03.2023, з 10.07.2023 по 21.07.2023, з 12.12.2024 по 19.12.2024, з 12.01.2025 по 14.01.2025, з 13.05.2024 по 17.05.2024, з 12.01.2026 по 22.01.2026). 
З доданих позивачем копій квитанцій вбачається, що нею витрачаються кошти на придбання ліків та продуктів харчування. 
Довідкою КНП «Стоматологічна поліклініка № 1» та копією квитанції підтверджується факт відвідування ОСОБА_3 лікаря стоматолога 03.04.2026. Випискою з обстеження ТОВ «Візус» вбачається, що ОСОБА_3 має проблеми із зором, що виявлені наприкінці 2025 року, визначена необхідність носіння окулярів. З долучених позивачем квитанцій встановлено, що остання витратила кошти на придбання окулярів ОСОБА_3 . Окрім того, з долучених позивачем квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 витрачає кошти на придбання одягу ОСОБА_3 .
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.
Закон України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет.
Основні засади ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006  відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв?язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров?я когось із них.
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов?язку батьків утримувати своїх дітей. Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України в рамках цивільної справи № 6-143цс13 від 05.02.2014.
Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач зазначила, що дитина навчається у школі, її потреби значно зростають, дитина потребує додаткових матеріальних витрат задля гармонійного розвитку та належного рівня її життя, які позивач не може їй забезпечити, навіть враховуючи суму аліментів у розмірі 1/6 частки доходів відповідача. 
У свою чергу суд констатує, що доказів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали сплату аліментів на утримання малолітньої дитини, відповідач суду не подав. Відповідач також не довів суду, що аліменти у розмірі 1/6 частини доходу відповідача забезпечують належний рівень утримання дочки, оскільки відомостей про заробітну плату (отримані доходи) відповідачем не подано. Тому суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини саме в розмірі 1/4 частки від його доходу.
Слід також відмітити, що сплата аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі, меншому, ніж їх отримує старша дочка відповідача як особа, яка продовжує навчання, нівелювало би право молодшої дочки на рівні, належні умови для освіти, виховання, на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.  
Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
З урахуванням зазначених обставин та беручи до уваги інтереси малолітньої дитини, а саме те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, виходячи з принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги про збільшення розміру аліментів ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини та визначає до стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При цьому суд звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн, від сплати яких позивач була звільнена при подачі позову, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст. 13, 81, 141, 263-265, 279, 280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ: 
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити. 
Збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі судового наказу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2020 року у справі № 332/3021/20 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частки до частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,  починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2  в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи http://court.gov.ua/fair.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_2 . 

Суддя       У. В. Блажко