ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 536/2279/17
провадження № 61-405св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Литвиненко І. В.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Пророка В. В., Ситнік О. М.,
учасники справи:
позивач (за зустрічним позовом відповідач) - ОСОБА_1 ,
відповідач (за зустрічним позовом позивач) - Товариство з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна»,
відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Остахова Володимира Павловича, на постанову Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Карпушин Г. Л., Кузнецова О. Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» про захист прав споживача та визнання угоди про надання послуг з метою придбання автомобіля недійсною та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовної заяви 
1. В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, посилаючись на те, що угода про надання послуг з метою придбання автомобіля у групах з додатками, не відповідають вимогам статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки містить несправедливі умови договору щодо встановлення жорстких обов`язків споживача, надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, просив:
- визнати недійсною угоду про надання послуг з метою придбання автомобіля у групах від 15 листопада 2008 року № 211957 укладену ним та Закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна» (далі - ЗАТ «АІСЕ Україна»); 
- визнати недійсним договір застави від 22 березня 2011 року, укладений ним та Приватним акціонерним товариством «АІСЕ Україна» (далі - ПрАТ «АІСЕ Україна»).
2. У грудні 2017 року ПрАТ «АІСЕ Україна» звернулося до суду з зустрічним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму заборгованості за угодою від 15 листопада 2008 року № 211957 у розмірі 214 153,24 грн.
3. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що ПрАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_1 уклали угоду від 15 листопада 2008 року № 211957, з додатками до неї, про надання послуг, спрямованих на придбання ОСОБА_1 автомобіля Chery Eastar B11.
Імпортер автомобілів Chery - Товариство з обмеженою відповідальністю «СІ ЕЙ ABTOMOTІB» листом від 24 березня 2010 року № 305 повідомив ПрАТ «АІСЕ Україна» про те, що на складах дилерських підприємств відсутні, зокрема, автомобілі Chery Eastar, у зв`язку із припиненням виробництва.
З огляду на умови пункту 11.1 статті 11 додатку № 2 до угоди, ПрАТ «АІСЕ Україна» здійснив заміну автомобіля Chery Eastar В11 на автомобіль КІА RIO, який був найближчим за вартістю та характеристиками. Остання відома поточна ціна автомобіля Chery Eastar B11 у березні 2010 року становила 86 400 грн, а автомобіля КІА RIO - 98 400 грн.
22 березня 2011 року ОСОБА_1 отримав у власність автомобіль марки КІА RIO, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .
Таким чином, ПрАТ «АІСЕ Україна» виконало свої зобов`язання, щодо передачі у власність ОСОБА_1 автомобіля.
Відповідно до статті 5 угоди ОСОБА_1 зобов`язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля (100 % ціни автомобіля) та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 100 (ста) щомісячних повних внесків.
Проте, ОСОБА_1 свої зобов`язання у повній мірі за угодою не виконував, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість у розмірі 214 153,24 грн.
У відповідності до підпункту 12.2.8 пункту 12.2 статті 12 додатку 2 до угоди ОСОБА_1 надав гарантії повного виконання зобов`язання за угодою, а саме надано ПрАТ «АІСЕ Україна», в якості забезпечення виконання зобов`язань, гарантії поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо солідарної відповідальності за зобов`язаннями за угодою.
На адресу всіх зазначених поручителів ПрАТ «АІСЕ Україна» направило платіжні вимоги від 20 вересня 2017 року про погашення всієї суми заборгованості одним платежем до 30 вересня 2017 року. Проте, станом на день подання позовної заяви вимоги не виконані, борг не погашено.
Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
4. Справа розглядалась неодноразово.
5. Кременчуцький районний суд Полтавської області рішенням від 02 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив. Зустрічний позов ТОВ «АІСЕ Україна» задовольнив. Стягнув у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПрАТ «АІСЕ Україна» суму заборгованості за угодою від 15 листопада 2008 року № 211957 у розмірі 214 153,24 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
6. Судове рішення мотивовано тим, що доводи ОСОБА_1 про наявність обману та ознак «пірамідальної схеми» у діях ПрАТ «АІСЕ Україна» під час укладення угоди не узгоджується з положеннями пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з нормами Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Доказів введення в оману ОСОБА_1 при укладенні договору, позивач не надав. Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не у повній мірі виконав взяті на себе зобов`язання за угодою, укладеною з ПрАТ «АІСЕ Україна», відповідно до графіку внесків учасника, у зв`язку з чим визнав обґрунтованими позовні вимоги ПрАТ «АІСЕ Україна» про стягнення заборгованості за договором в солідарному порядку.
7. Верховний Суд постановою від 03 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «АІСЕ Україна» скасував. Справу № 536/2279/17 в частині зустрічних позовних вимог ТОВ «АІСЕ Україна» направив на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року залишив без змін.
8. Кременчуцький районний суд Полтавської області від 02 серпня 2023 року у задоволенні позову ТОВ «АІСЕ Україна» про стягнення боргу відмовив.
9. Суд першої інстанції керувався тим, що за умовами зобов`язання для правильного визначення розміру заборгованості потрібно визначити розмір кожного щомісячного платежу, виходячи із поточної ціни автомобіля станом на місяць, у якому сплачується такий платіж. Тоді як із наданого позивачем розрахунку платежів вбачається, що він здійснений в інший спосіб, і представник позивача в судовому засіданні не зміг пояснити, яким чином здійснений вказаний розрахунок заборгованості, що слід стягнути з відповідача. Суд першої інстанції також зазначив, що на неодноразові вимоги позивач не надав суду відомостей про поточну ціну автомобіля станом на місяць, у якому сплачувався платіж, що позбавило суд можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, а вимогу подати більш повний та детальний розрахунок заборгованості проігнорував. Врахувавши заперечення ОСОБА_1 щодо правильності здійсненого позивачем розрахунку та за відсутності доказів про поточну ціну автомобіля станом на місяць, у якому сплачувався платіж, суд дійшов висновку, що у задоволенні такого позову слід відмовити за недоведеністю.
10. Полтавський апеляційний суд постановою від 17 грудня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «АІСЕ Україна» задовольнив. Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 серпня 2023 року скасував, ухвалив нове рішення, яким позов ТОВ «АІСЕ Україна» задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «АІСЕ Україна» заборгованість за угодою від 15 листопада 2008 року № 211957 у розмірі 214 153,24 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
11. Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції допустив надмірний формалізм в оцінці доказів, наданих позивачем, а саме, реєстрів цін на автомобілі за період правовідносин за угодою № 211957. При цьому, такі докази надані суду першої інстанції через підсистему «Електронний суд», а тому якість роздруківок реєстрів цін на автомобілі, як доказів, залежала виключно від технічних спроможностей суду. У судовому засіданні 02 серпня 2023 року при дослідженні матеріалів справи, головуючий суддя належність таких доказів під сумнів не ставив та не роз`яснював процесуальних прав сторін пов`язаних із цим, оголосивши лише назви документів. Крім того, головуючий суддя у справі при оцінці такого доказу мав можливість перевірити його якість через підсистему «Електронний суд» в особистому кабінеті судді. Натомість, з формальних підстав, пославшись на неможливість судом самостійно зробити розрахунок заборгованості, відмовив у задоволенні позову, провадження за яким триває з грудня 2017 року, за недоведеністю розміру стягнення, спростування якого є процесуальним обов`язком відповідачів, а не суду.
12. Суд першої інстанції викладене залишив поза увагою та дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог належними доказами, якими у спірних правовідносинах, з огляду на погоджені сторонами умови зобов`язання в частині визначення розміру щомісячного платежу є спеціальні реєстри роздрібних цін, де наявні відомості про модель автомобіля, рік його виготовлення та безпосередньо його роздрібну ціну без ПДВ/з ПДВ, а також відомості введення їх в дію у спірний період у відповідності до умов договору, що дозволяє встановити належність розрахунку заборгованості, розмір стягнення за яким не спростовано відповідачами, у тому числі поручителями.
13. Обґрунтованих доводів на спростування розміру заборгованості чи його належного виконання жоден з відповідачів не надав, тоді як позиція ОСОБА_1 зводиться до нерозуміння ним істотних умов зобов`язання, зокрема графіку платежів, що не звільняє його від виконання зобов`язання.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
14. У січні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Остахов В. П., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року, в якій просить оскаржене судове рішення скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
15. Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження. 
16. Представник заявника зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18, від 05 березня 2019 року у справі № 910/1389/19, від 05 вересня 2018 року у справі № 761/22385/16-ц, від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19, від 03 липня 2024 року у справі № 760/11927/16, від 05 серпня 2020 року у справі № 367/786/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 723/602/17.
17. Суд апеляційної інстанції: незаконно долучив до матеріалів справи нові докази; не дослідив розрахунок заборгованості, не встановив період, за який така заборгованість виникла та дати початку нарахування платежу щомісячно; не виконав вказівку Верховного Суду при повторному розгляді справи.
18. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи у зв`язку з порушенням строків подання та неможливості його дослідження через погану якість друку, тому апеляційний суд не повинен був враховувати цей доказ.
19. Крім того, апеляційний суд безпідставно послався на відсутність заперечень щодо розрахунку з боку відповідача. У відзиві на апеляційну скаргу, як і у відзиві на позов, ОСОБА_1 зазначав, що він сплатив позивачу за угодою загальну суму 140 603,95 грн, хоча згідно з розрахунком відповідача повинен був сплатити 102 972,65 грн (90 415 грн - вартість авто * 113,8889 %). Отже, відповідач виконав свої зобов`зання перед позивачем.
20. Уточнений розрахунок не містить періоду, за який ТОВ «АІСЕ Україна» просить суд стягнути з ОСОБА_1 борг, з щомісячним розрахунком, оскільки угодою передбачена сплата щомісячних платежів. Позивач не надав доказів вартості автомобіля KIA RIO станом на кінець кожного місяця існування боргу, як це передбачено пунктом 4.1 Правил. Незважаючи на це, позивач взяв довідку за один місяць та розрахував заборгованість за весь період.
Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходив
Рух справи в суді касаційної інстанції
21. Верховний Суд ухвалою від 29 січня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Кременчуцького районного суду Полтавської області.
22. 10 лютого 2025 року цивільна справа № 536/2279/17 надійшла до Верховного Суду.
23. Верховний Суд ухвалою від 07 травня 2026 року справу призначив до розгляду колегією у складі п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
24. 15 листопада 2008 року ЗАТ «АІСЕ Україна», правонаступник якого є ПрАТ «АІСЕ Україна», та ОСОБА_1 уклали угоду № 1211957 про надання послуг з метою придбання товару у групах, а саме легкового автомобіля марки «Chery Eastar В11».
25. ЗАТ «АІСЕ Україна» зобов`язалось надати ОСОБА_1 послуги з адміністрування фінансових активів з метою придбання товару у групах відповідно до системи «АВТОПЛАН» і полягає у створенні груп покупців (учасників системи) з метою придбання автомобілів, а ОСОБА_1 , зобов`язався сплачувати щомісячно цілий чистий внесок або його половину за власним вибором, а також щомісячний внесок в оплату послуг товариства і щомісячний внесок в оплату страхового платежу.
26. 15 листопада 2008 року ЗАТ «АІСЕ Україна та ОСОБА_1 підписали додаток № 1 до угоди, згідно з яким зазначалось, зокрема:
- графік внесків: 100;
- марка автомобіля: Chery Eastar В11;
- ціна автомобіля: 90 415 грн;
- вступний внесок: у % + ПДВ: 3; у грн: 325 494 грн;
- щомісячний цілий чистий внесок: 1.00;
- щомісячний внесок в оплату послуг: у % + ПДВ: 0,35;
- щомісячний внесок в оплату страхового платежу: у %: 0,065;
- плата за право на отримання автомобіля: у % + ПДВ: 3,00.
27. Згідно з Правилами функціонування АВТОПЛАНу, які є додатком № 2 до угоди, ЗАТ «АІСЕ Україна» гарантувало, що ОСОБА_1 одержує право на отримання автомобіля за умови, якщо виконає всі зобов`язання, які випливають з цієї угоди та зобов`язалось надати йому послуги з адміністрування фінансових активів із метою придбання автомобілів в групах відповідно до системи, яка умовно називається «АВТОПЛАН» і полягає у створенні груп покупців (учасників системи) з метою придбання автомобілів.
28. Згідно з розділом 1 Правил, графік внесків - це зазначена у додатку № 1 загальна кількість щомісячних повних внесків, які забезпечують АІСЕ коштами, необхідними для повної сплати автомобіля, послуг, наданих АІСЕ, з обслуговування та утримання системи АВТОПЛАН та страхового платежу.
29. На виконання своїх зобов`язань за угодою ОСОБА_1 сплатив на рахунок відповідача перший внесок у розмірі 3 254,94 грн у день підписання угоди та протягом 2008-2017 років - 130 304,48 грн щомісячних платежів, а всього ним сплачено товариству - 133 559,42 грн.
30. Імпортер автомобілів Chery - TOB «СІ ЕЙ ABTOMOTІB» листом від 24 березня 2010 року № 305 повідомив ПрАТ «АІСЕ Україна» про те, що на складах дилерських підприємств відсутні, зокрема, автомобілі Chery Eastar, у зв`язку із припиненням виробництва.
31. З огляду на умови пункту 11.1 статті 11 додатку № 2 до угоди, ПАТ «АІСЕ Україна» здійснив заміну автомобіля Chery Eastar В11 на автомобіль КІА RIO, який був найближчим за вартістю та характеристиками. Остання відома поточна ціна автомобіля Chery Eastar B11 в березні 2010 року становила 86 400 грн, а автомобіля КІА RIO - 98 400 грн.
32.  ОСОБА_1 акцептував таку заміну шляхом подання заяви про вибір автомобіля, в якій підтвердив, що на асигнаційному акті йому надано право на отримання автомобіля КІА RIO, та, відповідно, отриманням цього автомобіля.
33. 18 березня 2011 року ТОВ «Фалькон-авто» (продавець), ПрАТ «АІСЕ Україна» (платник), та ОСОБА_1 (отримувач) уклали договір № 414308-F79.
34. Згідно з пунктом 1.1 договору продавець зобов`язується передати у власність отримувача, а платник - оплатити продавцеві вартість автомобіля на умовах цього договору.
35. Відповідно до пункту 1.4 договору № 414308-F79 продавець не є стороною угод, договорів та правочинів укладених між платником - АІСЕ та отримувачем - позивачем, та не несе відповідальності за операції та за діяльність платника.
36. Пунктами 2.4, 2.5 договору визначено, що загальна вартість автомобіля за цим договором становить: 101 600 грн з ПДВ. Платник, на підставі даного договору, вносить на поточний рахунок продавця 100 % загальної вартості автомобіля в розмірі 101 600 грн.
37. 22 березня 2011 року ОСОБА_1 на підставі угоди отримав у власність автомобіль марки КІА RIO, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .
38. Станом на березень 2017 року (останній місяць графіку внесків) поточна ціна автомобіля марки КІА RIO базової комплектації (з урахуванням коефіцієнту заміни автомобіля) становила 312 168,29 грн.
39. У відповідності до підпункту 12.2.8 пункту 12.2 статті 12 додатку 2 до угоди, ОСОБА_1 надав гарантії повного виконання зобов`язання за угодою, а саме, надано товариству, в якості забезпечення виконання зобов`язань, гарантії поручителів щодо солідарної відповідальності за зобов`язаннями за угодою.
40. 11 березня 2011 року позивач, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 уклали договір поруки, за яким вони зобов`язалися відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань за угодою.
41. 20 вересня 2017 року на адресу відповідачів за зустрічним позовом направлено вимоги про одноразову сплату всієї суми заборгованості за угодою не пізніше 30 вересня 2017 року, але вимога відповідачами не виконана, борг не погашено.
Позиція Верховного Суду 
42. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
43. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
44. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
45. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
46. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
47. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Щодо зустрічних позовних вимог
48. За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
49. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
50. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
51. За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
52. Відповідно до розділу 1 термінологія додатку № 2 до угоди цілий чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля та формування фонду для повернення коштів, і розмір якого розраховується шляхом ділення поточної ціни автомобіля на кілька внесків, зазначених у графіку внесків. Половинний чистий внесок - це половина цілого чистого внеску.
53. У цьому ж розділі визначається поняття ціна автомобіля, відповідно до якого ціна автомобіля встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором автомобіля щомісячно і є основою для розрахунку розміру цілого чистого внеску, ціни послуг, страхового платежу та інших платежів, передбачених цими правилами.
54. Згідно з пунктом 4.1 статті 4 додатку № 2 до угоди поточна ціна автомобіля - це роздрібна ціна, яка встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором автомобіля в останній робочий день кожного місяця протягом всього строку існування групи. Поточна ціна автомобіля, яка зазначена у додатку № 1 до угоди, - це поточна ціна автомобіля, повідомлена виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором, яка діяла на момент підписання угоди та додатків до неї.
55. Статтею 5 додатку № 2 до угоди № 211957 встановлено обов`язок ОСОБА_1 щомісячно сплачувати внески, які складаються із суми цілого чистого внеску, щомісячного внеску в оплату послуг АІСЕ та щомісячного внеску в оплату страхового платежу.
56. Відповідно до статті 4 додатку № 2 до угоди від 15 вересня 2007 року № 211957 розмір цілого чистого внеску визначається шляхом ділення поточної ціни автомобіля в кожному місяці на кількість внесків, передбачених графіком внесків, визначеному у додатку № 1. Щомісячний внесок в оплату послуг АІСЕ та щомісячний внесок в оплату страхового платежу визначаються як встановлений відсоток від поточної ціни автомобіля, зазначений у додатку № 1 до угоди, та розраховуються на основі поточної ціни автомобіля у відповідному місяці.
57. Таким чином, умовами угоди від 21 листопада 2008 року № 211957 передбачено, що розміри внесків ОСОБА_1 розраховуються кожного місяця, в якому у відповідача виник обов`язок сплачувати внески, і залежать від поточної ціни автомобіля. 
58. Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року в цій справі вже зазначав, що встановивши, що ОСОБА_1 із січня 2017 року не сплачував щомісячні внески, суд першої інстанції при ухваленні рішення від 30 січня 2020 року дійшов помилкового висновку про те, що розмір заборгованості відповідача за угодою від 15 вересня 2007 року № 174428 має визначатися виходячи із поточної ціни автомобіля марки КІА RIO станом на березень 2017 року. Такий алгоритм розрахунку заборгованості суперечить умовам, укладеного між сторонами договору, оскільки за його змістом розмір внесків за договором, які згідно з графіком є щомісячними, визначається як відсоток від поточної ціни автомобіля та розраховується на основі поточної ціни автомобіля щомісячно, а не за поточною ціною автомобіля станом на березень 2017 року. Тобто для правильного визначення розміру заборгованості потрібно визначити розмір кожного щомісячного платежу, виходячи із поточної ціни автомобіля станом на місяць, у якому сплачується такий платіж, а потім сумувати всі несплачені щомісячні платежі.
59. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі 
№ 761/22385/16-ц (провадження № 61-6346св18), на яку посилається ОСОБА_1 у касаційній скарзі, зазначено, що за загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України у редакції 2004 року, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог… Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
60. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19, на яку посилається ОСОБА_1 у касаційній скарзі, зазначено, що з огляду на вимоги частини п`ятої статті 236, статті 237 і статті 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
61. При новому перегляді апеляційний суд правильно зазначив, що суд першої інстанції, допустивши надмірний формалізм в оцінці доказів наданих позивачем, а саме реєстрів цін на автомобілі за період правовідносин за угодою № 211957, помилково не прийняв їх до уваги при ухваленні судового рішення з підстав неналежної якості роздруківок цих реєстрів.
62. Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції незаконно долучив до матеріалів справи нові докази є безпідставними, оскільки цей доказ був наданий позивачем в суді першої інстанції і суд помилкового не прийняв його до уваги. Тобто апеляційний суд оцінив вже надані в суді першої інстанції докази. При цьому, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи у зв`язку з порушенням строків подання цих доказів. Однак, як вбачається з матеріалів справи, порушення строків з боку позивача щодо подання доказів до суду, при новому перегляді справи в суді першої інстанції не встановлено.
63. Разом з тим, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «АІСЕ Україна», оскільки не надав належної правової оцінки розрахунку заборгованості та не перевірив, чи відповідає він умовам укладеного між сторонами договору. Мотивувальна частина оскарженої постанови не містить будь-яких розрахунків якими керувався апеляційний суд при ухваленні судового рішення про стягнення заборгованості.
64. Отже, суд апеляційної інстанції не виконав вказівок Верховного Суду у цій справі щодо визначення розміру заборгованості.
65. Без з`ясування вказаних обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, заперечень відповідача, висновок суду про задоволення позову не можна вважати обґрунтованим та таким, що відповідає завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав.
66. З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, то апеляційному суду при новому розгляді справи слід перевірити вищенаведені обставини.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
67. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
68. Згідно з пунктом 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
69. Враховуючи, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат 
70. Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
71. Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Остахова Володимира Павловича, задовольнити частково.
2. Постанову Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач І. В. Литвиненко
Судді: А. І. Грушицький 
А. А. Калараш
В. В. Пророк
О. М. Ситнік