ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 р. 	Справа № 520/756/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі №520/756/26
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України  
треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в якій просила суд:
- визнати протиправним та скасувати пункт 3 рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 15.08.2025 № 69/д засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у частині повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання з метою надання документів (рішення суду), якими встановлено факт перебування на утриманні загиблого відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що дають право на отримання одноразової грошової допомоги, - цивільній дружині загиблого 07.04.2023 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 18.04.2023 та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 30.11.2023 №321/КЦ/9757;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , цивільній дружині загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 18.04.2023 та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 30.11.2023 № 321/КЦ/9757 одноразову грошову допомогу в розмірі 1/3 частини 15000000 грн., в сумі 5000000 (п`ять мільйонів) грн 00 коп, яка передбачена пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України N 168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2026 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 3 рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 15.08.2025 № 69/д засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у частині повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання.
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату належної їй одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням висновків суду в даній справі.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 532,48 грн (п`ятсот тридцять дві гривні 48 копійок).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2026 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18.04.2023 (копія додається), смерть ОСОБА_4 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому при вирішенні питання щодо наявності підстав для призначення Позивачу одноразової грошової допомоги необхідно керуватися законодавством, що діяло станом на цю дату, а саме Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції станом на 07 квітня 2023 року. Отже, коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, в період дії воєнного стану, визначається ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у даному випадку в редакції станом на дату загибелі ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають : батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого) . Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Втім, відповідно до Державного реєстру актів цивільного стану, відповідно до матеріалів справи та відповідно до змісту документів, наданих ОСОБА_1 для розгляду Комісією Міноборони, остання очевидно точно не відноситься до подружжя загиблого, адже є безумовним те, що під поняттям «подружжя» у вказаній нормі статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» маються на увазі особи, між якими зареєстровано шлюб відповідно до норм Сімейного кодексу України. Таким чином, встановлення судом факту проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та загиблого ОСОБА_4 не створює підстав для набуття ОСОБА_1 статусу «одного з подружжя», та, відповідно, виникнення у неї права на отримання одноразової грошової допомоги.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що факт спільного проживання позивача з померлим військовослужбовцем ОСОБА_4 однією сім`єю з 01.12.2015 по 07.04.2023 підтверджується та встановлений за правилами Цивільного процесуального кодексу України рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22.10.2024 по справі № 635/5264/24, що набрало законної сили 15.01.2025.
У наведеному рішенні судом загальної юрисдикції було встановлено, що позивач та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю 01.12.2015 по ІНФОРМАЦІЯ_2 (день смерті ОСОБА_4 ).
Позивач звернулася до Міністерства оборони України, через ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її цивільного чоловіка - ОСОБА_4 (загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 18.04.2023).
Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 15.08.2025 прийнято рішення у формі протоколу № 69/д від 15.08.2025, яким документи позивача повернуто на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця (копію судового рішення, що підтверджує право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або документів, виданих Пенсійним фондом України, що підтверджують право або факт призначення пенсії в разі втрати годувальника, на дату загибелі військовослужбовця), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги (а.с. 39-40).
Позивач, вважаючи протиправним пункт 3 рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 15.08.2025 № 69/д засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у частині повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання, а тому звернулась до суду з позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що судом цивільної юрисдикції у справі № 635/5264/24 встановлено, що позивач проживала з ОСОБА_4 до моменту його смерті однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та дійшов висновку, що висновки Міністерства оборони України, викладені в оскаржуваному рішенні Міністерства оборони України, оформленому протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 107/в від 20 листопада 2025 року, є необґрунтованими.
При цьому, доводи відповідача про відсутність доказів про перебування позивача на утримання загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 не приймаються судом до уваги, зважаючи на висновки суду щодо наявності в позивача права на отримання спірної допомоги як дружині загиблого військовослужбовця.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (в подальшому - Закон України № 2232-XII, в редакції, чинній станом на час виконання спірних правовідносин), здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Статтею 41 Закону України № 2232-XII передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (в подальшому - Закон України № 2011-XII, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), регламентовано, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Статтею 16-1 Закону України № 2011-XII встановлено перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.
Відповідно до ст. 16-1 Закону України № 2011-XII (у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця та на час виникнення спірних правовідносин), у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в подальшому - Постанова № 168, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Абзацами 1-4 п. 2 Постанови № 168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000,00 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України № 2011-XII, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
На виконання вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в подальшому - Порядок № 975).
Згідно із пунктом 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.
Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.
Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Пунктом 10 Порядку № 975 передбачено, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (в подальшому - уповноважений орган), такі документи:
- заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;
- витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста зі списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);
- витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
До заяви додаються копії:
- документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства;
- свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста;
- свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого);
- свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);
- документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту) членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені);
- свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині;
- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, копію сторінки паспорта з такою відміткою);
- рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста);
- рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні);
- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання.
У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому-шістнадцятому згаданого пункту, та копію відповідного рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Сімейного кодексу України, даний Кодекс визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.
Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа (ч.ч. 1-3 ст. 3 Сімейного кодексу України).
Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Тобто, для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести: а) факт проживання з загиблим; б) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків.
Тобто, відповідно до норм чинного законодавства, сім`ям загиблих військовослужбовців Збройних Сил, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000,00 грн., яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів.
За своєю природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника).
Таким чином, для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести:
а) факт проживання з загиблим;
б) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків.
Судовим розглядом встановлено, що причина смерті ОСОБА_4 пов`язана з захистом Батьківщини, відповідачем не заперечується.
Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є те, чи належить позивач до кола осіб, які відповідно до статті 16-1 Закону №2011-XII мають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Повертаючись до предмета спору цієї справи, а саме протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, необхідно зауважити, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскаржуване в даній справі рішення відповідача мотивовано саме тим, що позивач не перебуває на утриманні загиблого ОСОБА_4 .
Разом із тим, як вже було зазначено судом, коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, визначене статтею 16-1 Закону № 2011-XII, а саме: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Тобто, зважаючи на викладені положення статті 16-1 Закону № 2011-XII позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця як один із подружжя - дружина.
Судова колегія зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі №560/17953/21, застосовуючи положення статей 1, 3 Сімейного кодексу України, зазначила, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України.
Разом з цим, матеріалами справи підтверджується, що факт спільного проживання позивача з померлим військовослужбовцем ОСОБА_4 однією сім`єю з 01.12.2015 по 07.04.2023 встановлений за правилами Цивільного процесуального кодексу України рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22.10.2024 по справі № 635/5264/24, що набрало законної сили 15.01.2025.
У наведеному рішенні судом загальної юрисдикції було встановлено, що позивач та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю 01.12.2015 по ІНФОРМАЦІЯ_2 (день смерті ОСОБА_4 ).
Таким чином, судовим рішенням від 22.10.2024 по справі № 635/5264/24, що набрало законної сили 15.01.2025 підтверджується факт того, що позивач, ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 , спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тобто вони фактично були подружжям, що дає право позивачу на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини першої статті 16-1 Закону № 2011-XII.
Колегія суддів відмічає, що справа з тотожними правовідносинами вже була предметом розгляду у Верховному Суді. Так, у постанові від 05.02.2025 у справі №120/17960/23, яку суд враховує при розгляді даної справи, колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійшла аналогічних висновків.
Водночас, аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 06.04.2022 в справі № 826/9171/16, від 06.07.2022 в справі № 240/5809/18, від 18.05.2023 в справі № 382/277/17, від 05.02.2025 в справі № 120/17960/23.
У постанові від 20.04.2020 в справі № 357/13948/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що факт проживання однією сім`єю був установлений судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому позивач є членом сім`ї особи, яка загинула виконуючи бойове завдання, вірна військовій присязі, і має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, виплату якої гарантовано Законом України № 2011-XII.
З урахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 107/в від 20.11.2025 є протиправним, у зв`язку із чим підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що, під час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, Міністерством оборони України не надавалась оцінка всіх наданих позивачкою документів, а лише зазначено про відсутність встановлення факту перебування позивачки на утримані загиблого військовослужбовця, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним спосіб захисту порушеного права позивачки є визнання протиправним та скасування пункту 3 рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 15.08.2025 № 69/д засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у частині повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання та зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату належної їй одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням висновків суду в даній справі.
Щодо доводів клопотання Міністерства оборони України про необхідність врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 12.05.2026 у справі № 280/1098/25 та від 19.05.2026 у справі № 600/1860/25-а, щодо незворотності дії в часі Закону України № 3515-1Х, колегія суддів зазначає наступне.
Заперечуючи проти позову, скаржник наполягає на застосуванні правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 19.05.2026 у справі № 600/1860/25-а та від 12.05.2026 у справі № 280/1098/25, зазначаючи про неможливість розширеного тлумачення кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги (ОГД), та відсутність зворотної дії в часі Закону України № 3515-ІХ. Проте суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані постанови ухвалені за якісно інших фактичних обставин справи, оскільки стосувалися осіб, які взагалі ніколи не перебували із загиблим військовослужбовцем у зареєстрованому шлюбі.
Натомість, у справі, що розглядається, встановлено, що між позивачкою та загиблим існував зареєстрований шлюб, який хоч і був розірваний, проте після цього сторони продовжили проживати однією сім`єю як чоловік та дружина, спільно виховували дітей та вели спільне господарство, що підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з аргументами позивача, що релевантною до цих правовідносин є саме правова позиція Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладена у постанові від 05.02.2025 у справі №120/1 7960/23. Зазначений зразковий підхід виходить з того, що фактичне продовження шлюбних відносин після розірвання шлюбу дає особі право на отримання ОГД як "одному з подружжя" у розумінні ст. 16-1 Закону № 201 І-Х11 у редакції, чинній на момент смерті військовослужбовця.
Окремо колегія суддів наголошує на обов`язковості врахування фундаментального принципу in dubio pro persona (тлумачення закону на користь особи), правове обгрунтування якого викладено Верховним Судом у постанові від 10.01.2024 у справі № 240/4894/23. а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 29.08.2018 (справа № 492/446/15-а), від 06.11.2018 (справа № 812/292/18) та від 13.02.2019 (зразкова справа № 822/524/18).
Відповідно до цієї сталої практики та правової позиції ЄСГЇЛ у справі «Щокін проти України», у разі, якщо національне законодавство припускає неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб (зокрема, у такій чутливій сфері, як соціальний захист сімей загиблих військовослужбовців), державні органи та суди зобов`язані застосовувати підхід, який є найбільш сприятливим для фізичної особи.
Отже суд апеляційної інстанції відхиляє доводи клопотання Міністерства оборони України, оскільки аргументи та наведена позивачем судова практика Верховного Суду є повністю релевантними предмету спору, а право позивачки на захист та отримання допомоги є беззаперечним.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача необґрунтовані та задоволенню не підлягають.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2026 по справі №520/756/26 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   Л.В. Любчич