П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/1491/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В. 
Суддя-доповідач - Гонтарук В. М. 
15 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гонтарука В. М. 
суддів: Моніча Б.С.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року (ухвалене в м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Позивач своїм правом, передбаченим, ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 проходить військову службу і військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 станом на 01.01.2025 року вислуга років полковника ОСОБА_1 у Збройних Силах України складає: календарна - 28 р. 04 міс. 10 дн., навчання у цивільному вищому навчальному закладі, яке зараховується до вислуги років - 02 р. 04 міс. 26 дн., пільгова - 00 р. 08 міс. 16 дн., загальна-31 р. 05 міс. 21 дн.
26.03.2015 року ОСОБА_1 отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .
Згідно довідки Київського квартирно-експлуатаційного управління від 28.01.2025 року №517/6.1-72 під час проходження служби у гарнізоні міста Київ військова частина НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 31.05.2021 року по теперішній час.
Поряд з цим, судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 25.11.2008 року № 1457 «Про виділення службового житла» та рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_3 , протокол засідання від 30 березня 2009 року № 71, виділити двохкімнатну службову квартиру за адресою АДРЕСА_1 житловою площею 29,9 м2 військовослужбовцю майору ОСОБА_1 на склад сім`ї 4 ( чотири ) особи: дружина ОСОБА_2 1971 року народження, син ОСОБА_3 1996 року народження, донька ОСОБА_4 2000 року народження.
01 червня 2009 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради ОСОБА_1 на склад сім`ї із 4-х осіб видано ордер № 40 серія МВК про право зайняття житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , житловою площею 29,9 м2.
ОСОБА_1 звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці з відповідною заявою щодо направлення клопотання про виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_2 житловою площею 29,9 кв.м. для забезпечення його та членів сім`ї постійним житлом.
У відповідь на подану заяву КЕВ м. Чернівці листом від 10.12.2024 року вих. №576/3341 ОСОБА_1 повідомлено про те, що згідно рішення заступника Міністра оброни України № 2551/з/5 від 04.11.2022 року пропонується командирам військових частин, керівникам установ та організацій подавати до квартирно-експлуатаційних відділів пропозиції щодо надання житла для постійного проживання шляхом виключення з числа службових членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти, як виняток, у зв`язку із неможливістю надання іншого житла. Відтак у листі наголошено, що враховуючи рішення заступника Міністра оборони України №2551/3/5 від 04.11.2022 року виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових станом на сьогодні є не можливим.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно частини 1 статті 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
При цьому, особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам, відповідно до пункту 18 статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, надаються пільги щодо позачергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій.
Згідно статей 1, 9, 31 Житлового кодексу Української PCP та статті 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 5 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.
Відповідно до статті 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом із ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 (далі – Порядок №1081), а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Тобто, Порядком №1081 на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
У пункті 11 Порядку №1081 встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.
Пунктом 10 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року (далі – Інструкція №380), передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Виключення квартир із числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Отже, з аналізу вказаних норм матеріального права можна дійти висновку, що приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків) спрямована на створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі.
При цьому, для виключення квартири з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей постійним житлом, мають бути виконані умови, а саме: військовослужбовець має мати вислугу на військовій службі 20 років і більше, це правило стосується, також осіб, звільнених з військової служби за станом здоров`я; особа має перебувати на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов; не приймати участь в приватизації.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до Довідки про проходження служби позивач має календарну вислугу на військовій службі більше 20 років, має статус ветеран війни - учасник бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 26.03.2015 року, забезпечений службовим житлом - двокімнатною квартирою за адресою АДРЕСА_1 , перебуває на квартирному обліку (довідка Київського квартирно-експлуатаційного управління від 28.01.2025 року №517/6.1-72). При цьому, право на приватизацію ним та членами його сім`ї використано не було.
Отже, щодо позивача судом встановлені всі необхідні, визначені п.10 Інструкції №380, умови для реалізації права на виключення житла, яке він займає, з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.
Суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема, гарантії соціального захисту. До них, насамперед, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах СБУ, податковій, міліції, прокуратурі, тощо (рішення КСУ від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 р. № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій).
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у постанові від 04.03.2020 року у справі №636/1514/19 підсумував, що визначальними обставинами - матеріальними підставами для задоволення позовних вимог (визнання права на виключення житла з числа службового та зобов`язання подання відповідного клопотання КЕВ м. Харків) є: перебування позивача на військовій службі, наявність календарної вислуги від 20 років, перебування на квартирному обліку та, до того ж, наявність статусу учасника бойових дій, що надає право на забезпечення постійним житлом, в тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових.
З огляду на зазначене, у позивача наявні усі, визначені умови для реалізації права на виключення житла, яке займає позивач, з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання у встановленому порядку.
Однак, у відповідь на подану позивачем заяву КЕВ м. Чернівці листом від 10.122024 року вих. №576/3341 ОСОБА_1 повідомлено про те, що згідно рішення заступника Міністра оброни України № 2551/з/5 від 04.11.2022 року пропонується командирам військових частин, керівникам установ та організацій подавати до квартирно-експлуатаційних відділів пропозиції щодо надання житла для постійного проживання шляхом виключення з числа службових членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти, як виняток, у зв`язку із неможливістю надання іншого житла. Відтак у листі наголошено, що враховуючи рішення заступника Міністра оборони України №2551/3/5 від 04.11.2022 року виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових станом на сьогодні є не можливим.
Тобто, підставою для відмови позивачу в оформленні подання про виключення житла з числа службового є виключно посилання на рішення заступника Міністра оборони України №2551/3/5 від 04.11.2022 року.
Суд, дослідивши зміст зазначеного рішення заступника Міністра оборони України від 04.11.2022 № 2551/з/5 вказує, що зазначене рішення за своєю суттю є листом (відповіддю на лист №503/7632 від 25.10.2022 Начальника Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України), має рекомендаційний характер та за змістом цього листа лише пропонується подавати до квартирно-експлуатаційних відділів (частин районів) пропозиції щодо надання житла для постійного проживання шляхом виключення з числа службових членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісті, як виняток у зв`язку із неможливістю надання іншого житла. Вказаний лист не містить будь-яких заборон щодо розгляду пропозицій щодо надання житла військовослужбовцям та членам їх сімей для постійного проживання шляхом виключення з числа службових. Більш того, лист заступника Міністра оборони від 04.11.2022 № 2551/з/5 не суперечить рішенню Міністра оборони України від 26.09.2022 № 20241/з/3 щодо продовження встановленим порядком, відповідно до чинного законодавства, розгляд пропозицій із забезпечення військовослужбовців житлом для постійного проживання шляхом виключення його зі службового фонду Міністерства оборони України, яке є чинним та підлягає виконанню.
Разом з тим, у відповідності до ст. 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.
Відтак, лист заступника Міністра оборони України від 04.11.2022 № 2551/з/5 не є наказом міністра, який обов`язковий до виконання, отже посилання відповідача як на підставу для відмови у погодженні надання житлової площі для постійного проживання позивачу та членам його сім`ї шляхом виключення з числа службових квартири за адресою АДРЕСА_1 , на рішення заступника Міністра оборони від 04.11.2022 № 2551/з/5 є безпідставним.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не надано доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності для цього правових підстав. Зазначена бездіяльність відповідача обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Такий висновок суду узгоджується із правовими позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 640/10473/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 636/1480/19, від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19, від 18 лютого 2021 року у справі №636/3680/19, провадження № 61-9428св20, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.
Враховуючи, що обов`язок по підготовці, оформленні документів та передання у власність громадян квартир (будинків) покладено саме на уповноважені на це органи приватизації, створені при КЕУ, КЕВ (КЕЧ) районів, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, в порядку, передбаченому Законом України “Про приватизацію державного житлового фонду”, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Моніч Б.С.    Біла Л.М.