Справа № 683/1002/26
2/683/1034/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої – судді Сагайдак І.М.
секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в місті Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/1002/26, 2/683/1034/2026 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
в с т а н о в и в:

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Обґрунтовуючи позов, вказує, що вона є матір`ю, а відповідач – батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На підставі судового наказу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області №2-н/683/75/2024 від 13 березня 2024 року з ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на сина ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 
Однак, відповідач у повному обсязі не сплачує аліменти, у зв`язку із чим за період з 12 лютого 2024 року по 28 лютого 2026 року виникла заборгованість у розмірі 45325,38 грн. 
Посилаючись на вимоги ст.196 СК України, позивачка вказує, що має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 % заборгованості.
Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 12 лютого 2024 року по 28 лютого 2026 року становить 216835,57 грн. 
Оскільки розмір пені не може перевищувати 100% заборгованості від суми заборгованості за аліментами, тому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 45325,38 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а також 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
У судове засідання представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Волошина І.В. подала клопотання про розгляд справи у її відсутності та у відсутності позивачки, позов підтримує, просить задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. 
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Савченко Я.В. у судове засідання також не з`явився, у відзиві наявне його клопотання про розгляд справи у його відсутності та у відсутності відповідача. 
У визначений судом строк представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Савченко Я.В. подав відзив, у якому заперечив проти заявлених позовних вимог у повному обсязі і просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що матеріали справи не містять жодного доказу повідомлення ОСОБА_2 про початок виконання судового рішення про стягнення з нього
аліментів, що виключає вину ОСОБА_2 у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. У свою чергу відсутність вини ОСОБА_2 в силу положень ч.1 ст.196 СК України виключає правові підстави для стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів. Також просить врахувати, що позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження заявленого до стягнення розміру пені, зокрема відсутній детальний розрахунок пені із зазначенням періодів прострочення, сум несплачених аліментів за кожний період, кількості днів прострочення, порядку обчислення пені та документів, на підставі яких здійснено відповідний розрахунок. Оскільки позовні вимоги є недоведеними, тому не підлягають до задоволення. Також вказує на відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому позивачкою розмірі, тому просить зменшити загальний розмір витрат на правничу допомогу до 1000 грн. 
У відповіді на відзив представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Волошина І.В. вказує, що із довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, яку надано Старокостянтинівським відділом ДВС, вбачається, що з ОСОБА_2 у серпні-листопаді 2024 року, у травні, червні та грудні 2025 року стягувались аліменти в примусовому порядку, що свідчить про його обізнаність про відрахування з його доходу аліментів та про обов`язок сплати аліментів. Просить врахувати, що відповідач є здоровою, працездатною особою, однак обов`язок по сплаті аліментів не виконує, при цьому жодного доказу на підтвердження поважності причин несплати аліментів ним не надано. До позову додано як довідку-розрахунок заборгованості по аліментах, так і детальний розрахунок неустойки (пені),, а тому вважає голослівними твердження представника відповідача про відсутність належних доказів заявленого до стягнення розміру пені. Оскільки розмір пені є значно більшим ніж заборгованість по аліментах, а законодавством обмежено максимальний розмір пені у розмірі заборгованості, тому ОСОБА_1 і просить стягнути пеню саме у розмірі заборгованості по аліментах за період за який нарахована пеня. 
Правом на подачу заперечень відповідач та його представник не скористались. 
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю, а відповідач ОСОБА_2 – батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 від 09 січня 2020 року.
На підставі судового наказу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2024 року (справа №683/421/24, 2-н/683/75/2024), який набрав законної сили 28 лютого 2024 року, з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 12 лютого 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Вищезазначений судовий наказ з 18 березня 2024 року перебуває на примусовому виконанні у Старокостянтинівському відділі державної виконавчої служби Хмельницького району Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження №74462832, що підтверджується постановою головного державного виконавця Воробієвського О.О. від 18 березня 2024 року про відкриття виконавчого провадження. 
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного 03 березня 2026 року начальником відділу Лукашуком В.В.(виконавче провадження №74462832), заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 станом на 01 березня 2026 року становить 45325,38 грн. Вказана заборгованість виникла за період з 12 лютого 2024 року по 28 лютого 2026 року.
Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. 
Частиною 9 статті 7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За змістом статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.
Як передбачено частиною першою статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що одним із основних обов`язків батьків є матеріальне утримання дитини, тобто забезпечення дитини мінімально необхідними благами, які необхідні для її життя та виховання.
У разі ухилення батьків від виконання зобов`язання утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття суд може присудити з них на користь іншого з батьків або законного представника, з яким проживає дитина, кошти на її утримання (аліменти).
У разі виникнення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), виконавець обчислює її розмір виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. 
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. 
Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 січня 2022 року (справа №711/679/21) виснував, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» (в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України) означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 січня 2023 року у справі №161/5211/22, для застосування зазначеної вище санкції (стягнення неустойки) до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було відомо про судовий наказ від 28 лютого 2024 року, яким з нього на користь позивачки стягнуто аліменти на сина ОСОБА_4 , оскільки копію судового наказу ним отримано особисто 08 березня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У серпні, вересні, жовтні та листопаді 2024 року, у травні та червні 2025 року, а також у грудні 2025 року ОСОБА_2 сплачував аліменти на користь позивачки, що спростовує твердження його представника про необізнаність ОСОБА_2 щодо наявності виконавчого провадження. 
Крім того, із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, наданого Старокостянтинівським відділом ДВС, вбачається, що за рахунок відпрацювання ОСОБА_2 суспільно корисних робіт кошти в сумі 820,76 грн. були зараховані на часткове погашення заборгованості по сплаті аліментів. Вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за ст.183-1 КУпАП за несплату аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та відбув призначене судом адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт. 
Тобто, відповідач достеменно був обізнаний про наявність виконавчого провадження зі сплати аліментів та про наявність заборгованості.
Отже, судом встановлено, що тривала заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини ОСОБА_2 , що останнім не спростовано. Позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а твердження представника відповідача про відсутність вини ОСОБА_2 відхиляються, оскільки він не надав належних та допустимих доказів для спростування презумпції вини платника аліментів.
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості по аліментах від 03 березня 2026 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів згідно судового наказу №2-н/683/75/2024 за період з 12 лютого 2024 року по 28 лютого 2026 року включно становить 45325,38 грн.
З урахуванням вказаного боргу згідно наданого ОСОБА_1 розрахунку розмір неустойки (пені) за період з 12 лютого 2024 року по 28 лютого 2026 року становить 216835,57 грн. Вказаний розрахунок пені відповідач не спростував, не надав власного розрахунку та доказів, що сплачував аліменти на утримання сина і у нього відсутня заборгованість.
При цьому, суд враховує, що незважаючи на часткові платежі, прострочення за найбільш давніми місячними платежами було тривалим, що і стало підставою для обґрунтованого нарахування неустойки у розмірі 216835,57 грн. 
Однак, розмір пені не може перевищувати 100 відсотків простроченої заборгованості за аліментами за вказаний період, на яку ця неустойка нараховується, тому з урахуванням вимог ст.196 СК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 45325,38 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 12 лютого 2024 року по 28 лютого 2026 року включно. 
При подачі позову ОСОБА_1 звільнялась від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VІ «Про судовий збір»,а її позов з ціною 45325,38 грн. задоволено повністю, тому на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 1331,20 грн. судового збору. 
Крім того, ОСОБА_1 понесла обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі договору про надання правничої допомоги №10 від 02 лютого 2026 року адвокат Волошина І.В. надавала ОСОБА_1 професійну правничу допомогу в суді. За умовами цього договору, а також додатку №1 до нього від 19 березня 2026 року сторони визначили гонорар адвоката у фіксованому розмірі 5000 грн., незалежно від кількості судових засідань, підготовлених адвокатом документів та витраченого адвокатом часу, що сплачується після розгляду справи по суті судом першої інстанції та ухвалення рішення суду. 
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на

підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Визначений адвокатом Волошиною І.В. і позивачкою ОСОБА_1 розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для позивачки. Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, необхідність здійснення розрахунку неустойки (пені), подачі відповіді на відзив, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачкою до відшкодування є співмірним із обсягом наданих послуг. Підстав для зменшення цих витрат за клопотанням відповідача суд не вбачає. 
З огляду на те, що позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, ОСОБА_2 має відшкодувати позивачці 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд 

в и р і ш и в: 

Позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 45325,38 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 12 лютого 2024 року по 28 лютого 2026 року включно, а також 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1331,20 грн. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Текст рішення складено 18 травня 2026 року. 

Суддя: