Справа № 539/4151/25
Провадження № 2/539/91/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Пилипчука М. М.,
за участі секретаря судового засідання Берко О. С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Антіховича В. В.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача - адвоката Кузьмич Н. О.,
розглянувши у приміщенні суду у місті Лубнах Полтавської області у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав,-
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав.
Позов обґрунтовано тим, що 03 листопада 2001 року Михнівська сільська рада Лубенського району Полтавської області зареєстровала шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що складено актовий запис № 15. Від цього шлюбу у подружжя народилися діти: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Спільне життя сім`ї не склалося внаслідок різних поглядів на спільне проживання та ведення спільного господарства. Відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 березня 2020 року шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 діти залишилися проживати разом з батьком. Орган опіки та піклування надав висновок про визначення місця проживання позивача разом з батьком.
На утримання дітей з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти. Так, 18 березня 2020 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 та дочки ОСОБА_1 у розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 10 березня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Державний виконавець 24 квітня 2020 року відкрив виконавче провадження № 61901707 з примусового виконання судового наказу від 18 березня 2020 року № 539/790/20. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 досягнув 18 років, у зв`язку з чим стягнення аліментів на його утримання припинено. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 липня 2020 року у справі № 539/1513/20 з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26 травня 2020 року і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2021 року. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 липня 2021 року у справі № 539/1714/21 збільшено розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_4 за судовим наказом Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2020 року на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_1 .
Батько позивача - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 виконавче провадження № 61901707 з примусового виконання вказаного судового наказу від 18 березня 2020 року № 539/790/20 завершено.
Станом на дату звернення з цією позовною заявою ОСОБА_1 проживає разом з братом та знаходяться на його повному утриманні. Відповідач кошти на утримання позивача не надає, участі у її вихованні та розвитку не бере, її життям не цікавиться. ОСОБА_2 не турбується про матеріальний стан позивача, повністю усунулася від питань її забезпечення. Всі питання стосовно забезпечення гідних умов проживання, навчання та організації побуту взяв на себе брат позивача - ОСОБА_1 . Саме він несе всі відповідні витрати щодо придбання одягу, їжі, сплати комунальних послуг, забезпечення гідних умов проживання. Відповідач участі у вихованні та утриманні дочки не бере, що виражається в наступному. Відповідач жодним чином не намагалася встановити з дитиною контакт, не намагалася здійснити будь-яке спілкування, відновити емоційні зв`язки, які належать здійснювати матері зі своєю дитиною. У результаті зараз фактично це чужі люди, які будь-яким чином між собою не мають будь-яких відносин, які могли б характеризувати їх як близьких, рідних людей, тим більше матір та дитину. 
За все навчання дитини в школі відповідач лише один раз її відвідувала, не цікавилась шкільним життям та успіхами дитини, не турбувалася про матеріальне забезпечення потреб дитини для навчання. Під час відвідин додаткових занять (навчання в художній школі) лише батько опікувався дитиною. Під час навчання в коледжі мати жодним чином не цікавилась життям та навчанням доньки, не приймає участі, тим більше не допомагає в їх організації та забезпеченні, не здійснює належні матері обов`язки щодо навіть супроводження позивача у поїздках, пов`язаних з навчанням та участю у будь-яких заходах. Мати протягом всього часу життя позивача з батьком не відвідувала жодне сімейне свято, зокрема і день народження дитини, не організувала жодного святкування, не прийняла участь в уже існуючих, організованих іншими особами, святкуваннях. 
Позивач не має змоги звернутися до відповідача у разі складних життєвих ситуацій, не може отримати від неї будь-яку пораду, не може розраховувати на її допомогу у зв`язку з тим, що відповідач самоусунулась від будь-якої участі в її житті, навіть у складних та чутливих для дитини питаннях. Відповідач не бере будь-якої участі у житті своєї дитини, у її вихованні, підтримці, забезпеченні та будь-яких інших проявах відносин, котрі притаманні матері та дитині. ОСОБА_1 навчається на другому курсі технічного відділення очної денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу «Миргородський фаховий коледж імені Миколи Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка». У зв`язку зі смертю батька та невиконанням відповідачем своїх материнських обов`язків позивач не може належним чином реалізовувати свої права, оскільки у зв`язку з віком, відповідно до чинного законодавства, зобов`язана діяти лише через законного представника.
Судові витрати позивача складаються з суми судового збору у розмірі 1 211,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн. Остаточний розрахунок судових витрат буде подано після ухвалення рішення.
На підставі викладеного ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просила позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; судові витрати покласти на відповідача.
Відзив на позовну заяву мотивовано тим, що відповідач заперечує проти позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Так, відповідач проживає окремо від своєї дочки ОСОБА_1 , оскільки місце проживання неповнолітніх дітей з батьком встановлено на підставі рішення Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області як органу опіки і піклування від 23 липня 2020 року № 201. Починаючи з дати прийняття рішення та до подання до суду цього позову мати не припиняла спілкуватися з дітьми, зокрема з дочкою, брала активну участь у її житті, допомагала матеріально, купувала одяг, продукти, сплачувала аліменти, відвідувала навчальні заклади, піклувалася про її успіхи у навчанні, постійно їй телефонувала. Позивачка не надала жодного доказу, на яких підставах ґрунтуються її позовні вимоги.
У позові зазначено, що у зв`язку зі смертю батька позивач не може реалізувати свої права, без будь-якої конкретики, які саме права. Позивачка також не зазначає, що її батько ОСОБА_3 загинув, виконуючи обов`язки по захисту Батьківщини, як військовослужбовець ЗСУ, і для реалізації права на отримання відповідного статусу, одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю батька, інших виплат та пенсії по втраті годувальника позивачу потрібний один з батьків або особа, що його заміняє (законний представник), тому позивачем подано до суду зазначений позов за цією підставою. Відповідачка у свою чергу неодноразово пропонувала дочці допомогти їй в оформленні та подачі до відповідних державних органів усіх документів, що необхідні для захисту її права як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Проте позивач відмовила матері, сказавши, що вони з братом розберуться з цією ситуацією самі, оскільки бояться, що мати забере ці кошти. 
На час звернення з відзивом ні частина допомоги, ні пенсія по втраті годувальника, що належать дочці, не оформлені. Мати неодноразово повідомляла, що не претендує на ці кошти, не має права на їх отримання, а тому буде рада, коли її діти їх отримають. Позивач з власної ініціативи, саме з цього часу, припинила спілкування з матір`ю. До участі у цій справі як третю особу залучено повнолітнього сина відповідача - ОСОБА_1 , позивачка не зазначила, яким чином рішення у цій справі вплине на його права та обов`язки і на які саме. Відсутні докази, які підтверджують свідоме нехтування відповідачем батьківськими правами. Мати проти позбавлення батьківських прав заперечує, має намір на відновлення відносин з дочкою, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого позивачкою не доведено.
У відповіді на відзив ОСОБА_1 через адвоката Антіховича В. В. указувала, що надані відповідачем докази на підтвердження своєї позиції щодо виконання материнських обов`язків ніяким чином не спростовують позиції позивача. Додані характеристики з дошкільного навчального закладу, школи, роботи відповідача не підтверджують факту виконання материнських обов`язків у спірний період, а лише підтверджують факт виконання материнських обов`язків матір`ю ще під час спільного проживання з дітьми. Станом на дату звернення до суду ОСОБА_1 навчається на другому курсі технічного відділення очної денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу «Миргородський фаховий коледж імені Миколи Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка». За час навчання позивача відповідач не відвідувала навчального закладу дочки.
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Антіхович В. В. - підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Крім того, вказував на те, що в межах цієї справи позивач має довести факт фактичної відсутності між позивачем та відповідачем будь-якого спілкування і відносин, які можна було б характеризувати як сімейні, починаючи з моменту припинення спільного проживання відповідача з батьком позивача. Зазначав, що сторони фактично не спілкувалися, виховання дитини здійснювалося батьком, а після його загибелі - братом позивача; відповідач не здійснювала заходів щодо матеріального забезпечення дитини, не турбувалася про здобуття нею належної освіти, її емоційний стан та соціалізацію. Звертав увагу суду на те, що сам по собі факт існування матері, яка не взаємодіє з дитиною, створює значну перешкоду для повсякденної діяльності позивача: зокрема, при оформленні виплат у зв`язку із загибеллю батька сторони не змогли дійти згоди щодо спільного звернення, унаслідок чого участь матері стала перешкодою в оформленні цих виплат. Також зазначав, що позивач, не маючи самостійного доходу, виготовляє роботи на замовлення, однак у силу віку залежить від участі законного представника і не може без згоди матері самостійно реалізовувати свої права, у тому числі оформити банківську картку для оплати таких послуг чи звернутися за відповідною допомогою в обхід матері. З огляду на це вказував, що звернення до суду з цим позовом має на меті зафіксувати фактичний стан справ, який склався, та надати дитині, що вже декілька років проживає самостійно, можливість подальшого самостійного облаштування життя. Просив задовольнити позов з урахуванням уточнених позовних вимог.
Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала. Особисто пояснила, що проживала разом з батьком приблизно з 11 років - від часу розірвання шлюбу батьків; до цього сім`я проживала спільно в приватному будинку в селі, а згодом вона з батьком переїхала до міста Лубен. Зазначила, що після розірвання шлюбу мати участі в її житті фактично не брала: не допомагала в побутових та особистих питаннях, навчальний заклад не відвідувала, на сімейних святах і днях народження не була присутня. Пояснила, що спілкування з матір`ю мало епізодичний характер - траплялися періоди, коли вони певний час не спілкувалися взагалі, після чого ненадовго відновлювали спілкування. За поясненнями позивача, спроби налагодити стосунки зводилися до вимог матері відмовитися від аліментів. Окремо пояснила обставини конфлікту, пов`язаного з оформленням грошової допомоги у зв`язку із загибеллю батька - члена сім`ї військовослужбовця: за її твердженням, спільне оформлення документів із матір`ю не відбулося через неможливість порозумітися. Заперечувала факт здійснення відповідачем ремонту в кімнаті гуртожитку, де вона проживає під час навчання, зазначивши, що відповідне облаштування забезпечив батько, а надані відповідачем на підтвердження протилежного докази вважає недостовірними. Пояснила, що на цей час навчається в коледжі, є старостою, отримує стипендію, та що не бажає підтримувати з відповідачем будь-який зв`язок.
Представник відповідача підтримала відзив на позовну заяву з підстав, у ньому наведених. Крім того, посилаючись на статтю 164 Сімейного кодексу України та правові висновки Верховного Суду, вказувала на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, застосування якого потребує наявності належних доказів свідомого ухилення особи від виконання батьківських обов`язків. Зазначала, що тривале непроживання дитини з одним із батьків та відсутність побачень самі по собі не є підставами для позбавлення батьківських прав, а практика Верховного Суду спрямована на захист тих із батьків, яких безпідставно звинувачують в ухиленні від виконання батьківських обов`язків, або тих, хто має змогу відновити стосунки з дитиною. Стверджувала, що відповідач спілкування з дитиною не припиняла, піклувалася про її навчання, купувала одяг та продукти, підтримувала з нею телефонний зв`язок, на підтвердження чого до відзиву надано відповідні роздруківки. Зазначала, що відповідач не вчинила нічого протиправного, не є асоціальною особою та має намір і бажання відновити спілкування з дочкою і надавати їй допомогу. Просила у задоволенні позову відмовити.
Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечувала, підтримала позицію свого представника. Особисто пояснила, що належно ставилася до дітей, до неї не було зауважень з боку дошкільного та шкільного навчальних закладів, вона відвідувала батьківські збори. Пояснювала, що окреме проживання з дітьми зумовлене обставинами розірвання шлюбу. Зазначала, що має намір відновити відносини з дочкою.
У судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі. Наполягав на тому, що за результатами дослідження доказів і допиту свідків доведено факт самоусунення відповідача від виконання материнських обов`язків - не лише щодо виховання, а й щодо інших обов`язків, які належить виконувати матері стосовно дитини. Звертав увагу суду на те, що ще під час спільного проживання сім`ї вихованням дитини займався переважно батько, а після розірвання шлюбу відповідач самоусунулася від виконання своїх обов`язків; підставою ж загострення ситуації стало самоусунення матері після смерті батька - у момент, коли дитина найбільше потребувала підтримки, як матеріальної, так і моральної. Зазначав, що цю підтримку дитина фактично отримувала від сторонніх осіб, допитаних у справі як свідки, які опікувалися її побутом та харчуванням.
Окремо представник позивача акцентував на тому, що поведінка відповідача не змінилася і під час розгляду справи: після звернення дитини до суду відповідач жодним чином не змінила своєї поведінки в частині матеріального утримання дитини і в судовому засіданні особисто повідомила, що продовжує не сплачувати ані аліменти, ані будь-яку іншу матеріальну допомогу; не було вчинено й реальних дій, спрямованих на відновлення емоційного зв`язку з дитиною. На його думку, відсутність зміни поведінки під час розгляду справи додатково підтверджує усталене небажання відповідача виконувати батьківські обов`язки. Зазначав також, що позбавлення батьківських прав у цьому випадку слід розглядати не як захід покарання, а як фіксацію наявних обставин, що склалися. Просив позов задовольнити.
Позивач у судових дебатах підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов у повному обсязі.
У судових дебатах відповідач проти позову заперечувала. Зазначала, що завжди належно ставилася до дітей, що підтверджується характеристиками з дитячого садка та школи, та що неодноразово телефонувала дочці. Вказувала на те, що позбавлення її батьківських прав призведе до того, що дитина залишиться без матері, тоді як мати завжди залишається матір`ю. Просила у задоволенні позову відмовити.
Рух справи
22 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 серпня 2025 року справу № 539/4151/25 передано судді Пилипчуку М. М.
За результатом отриманої інформації з Єдиного державного демографічного реєстру та Центру надання адміністративних послуг відділу з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Виконавчого комітету Лубенської міської ради зареєстроване місце проживання відповідача не встановлено.
Суд звернувся з відповідним запитом до Державної міграційної служби України щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.
Згідно з відповіддю з Державної міграційної служби України, яка надійшла на адресу суду 25 вересня 2025 року, ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 28 жовтня 2025 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу - відповіді на відзив, відповідачу - заперечення на відповідь на відзив, зобов`язано Службу у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області надати суду письмовий висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо її дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Підготовче судове засідання 28 жовтня 2025 року відкладено на 18 листопада 2025 року у зв`язку з неявкою позивача, третіх осіб та невиконанням ухвали суду від 30 вересня 2025 року в частині надання висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав.
12 листопада 2025 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог.
13 листопада 2025 року Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області подала до суду заяву про перенесення судового засідання, оскільки вирішення питання щодо затвердження проєкту висновку буде розглядатися 18 листопада 2025 року. Вказане клопотання було задоволено, підготовче судове засідання відкладено на 27 листопада 2025 року.
20 листопада 2025 року до суду надійшов відзив. 26 листопада 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив. 26 листопада 2025 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо її дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 17 грудня 2025 року, в судове засідання викликано осіб, які беруть участь у справі, задоволено клопотання представників позивача та відповідача про виклик свідків.
Представник позивача 11 грудня 2025 року подав до суду заяву про долучення доказів.
Судове засідання 17 грудня 2025 року відкладено на 22 січня 2026 року у зв`язку з відключенням електромережі у приміщенні суду. Представник відповідача 21 січня 2026 року подала до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Представник позивача 22 січня 2026 року подав до суду клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання. Учасники судового процесу у судове засідання 22 січня 2026 року не з`явилися, судовий розгляд відкладено на 11 лютого 2026 року.
Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області 11 лютого 2026 року, 25 березня 2026 року, 22 квітня 2026 року зверталася до суду із заявами про розгляд справи без участі їхнього представника, просила врахувати поданий до суду висновок органу опіки та піклування.
У зв`язку з відсутністю електроенергії у приміщенні суду судове засідання 11 лютого 2026 року відкладено на 23 лютого 2026 року. Судове засідання, призначене на 23 лютого 2026 року, відкладено на 25 березня 2026 року у зв`язку з необхідністю виклику свідків. Судове засідання 25 березня 2026 року відкладено на 22 квітня 2026 року для виклику свідків. Судове засідання 22 квітня 2026 року відкладено на 20 травня 2026 року для підготовки до судових дебатів. У зв`язку з відсутністю електроенергії у приміщенні суду судове засідання 20 травня 2026 року відкладено на 16 червня 2026 року.
Відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 25 червня 2026 року.
Фактичні обставини, встановлені судом
Судом встановлено, що 03 листопада 2001 року виконавчим комітетом Михнівської сільської ради Лубенського району Полтавської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , яка при реєстрації шлюбу обрала прізвище « ОСОБА_7 », про що складено актовий запис № 15 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 03 листопада 2001 року).
Від шлюбу народилися діти: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ), та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 березня 2020 року у справі № 539/434/20 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 розірвано.
Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з батьком. Рішенням виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 23 липня 2020 року № 201 затверджено висновок органу опіки та піклування, яким визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2025/003603286, сформованим 17 березня 2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 28 листопада 2022 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Судовим наказом Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2020 року у справі № 539/790/20 з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_1 та дочки ОСОБА_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 березня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Постановою головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 24 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61901707 з примусового виконання цього судового наказу.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 липня 2020 року у справі № 539/1513/20 з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26 травня 2020 року і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2021 року.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 липня 2021 року у справі № 539/1714/21 збільшено розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , до 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 24 грудня 2024 року. У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 виконавче провадження № 61901707 завершено, що підтверджується витягом з автоматизованої системи виконавчого провадження від 15 серпня 2025 року.
ОСОБА_1 навчається на другому курсі очної денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу «Миргородський фаховий коледж імені Миколи Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» (довідка № 02 від 08 січня 2025 року).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2023/004426116, сформованого 13 червня 2023 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , 22 квітня 2023 року Лубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка при реєстрації шлюбу обрала прізвище « ОСОБА_10 », про що складено актовий запис № 141.
За змістом характеристики Михнівського закладу дошкільної освіти «Сонечко» Управління освіти Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 24 жовтня 2025 року № 01-22/29 у 2010 році дочка відповідача ОСОБА_1 почала відвідувати цей заклад, а відповідач у період відвідування дитиною закладу слідкувала за зовнішнім виглядом дочки, підтримувала зв`язок з вихователями, вчасно вносила плату за харчування, брала участь у заходах закладу, була членом батьківського комітету, цікавилася успіхами дитини та брала участь у її вихованні.
Відповідно до характеристики Михнівської гімназії «Успіх» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, виданої директором гімназії, відповідач ОСОБА_5 працювала у гімназії на посаді прибиральниці службових приміщень з 2012 по 2017 рік та характеризується позитивно; як мати дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які навчалися у школі, підтримувала зв`язок з класними керівниками, відвідувала батьківські збори, заходи та свята, виявляла турботу про дітей.
Згідно з характеристикою старости Михнівського старостинського округу Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 21 жовтня 2025 року № 02.20-кл/15/62 ОСОБА_2 зареєстрована у АДРЕСА_1 , за період проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони, зауважень з боку виконкому не мала, порушень громадського порядку не допускала, скарг на неї не надходило.
Відповідно до довідки Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21 жовтня 2025 року № 24.91/13773 станом на 21 жовтня 2025 року відкриті виконавчі провадження про стягнення аліментів, де боржником є ОСОБА_2 , відсутні; виконавче провадження № 61901707 з примусового виконання судового наказу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2020 року № 539/790/20 про стягнення аліментів закінчено 11 лютого 2025 року на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю стягувача.
За змістом наданих копій листування у месенджері «Вайбер» за період з 03 вересня 2023 року до 13 листопада 2024 року між відповідачем та дочкою (збереженою у контактах як «Доця») відбувалося спілкування, яке містить взаємні привітання, побажання доброго ранку та доброї ночі, обмін повідомленнями щодо повсякденних справ, навчання та самопочуття, привітання дочки з днем народження, повідомлення про придбання та передачу дочці продуктів, одягу, засобів гігієни, канцелярського приладдя до навчання і коштів, обговорення облаштування кімнати у гуртожитку, а також згадки про сплату аліментів. У повідомленнях за жовтень - листопад 2024 року наявні висловлювання дочки про небажання підтримувати спілкування з матір`ю. Позивач у судовому засіданні не заперечувала, що вказане листування у месенджері «Вайбер» за період з 03 вересня 2023 року до 13 листопада 2024 року відбувалося між нею та відповідачем.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 26 листопада 2025 року № 01-19/869 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лубенської міської ради від 18 листопада 2025 року (протокол № 24), шлюб між батьками ОСОБА_1 зареєстровано 03 листопада 2001 року в Михнівській сільраді Лубенського району Полтавської області. Від цього шлюбу народилося двоє дітей: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя між подружжям не склалося внаслідок різних поглядів на життя та ведення спільного господарства. Згідно з рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 березня 2020 року шлюб між подружжям було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з батьком. На підставі рішення виконавчого комітету Засульської сільської ради від 23 липня 2020 року № 201 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Із ОСОБА_8 були стягнуті аліменти на утримання дочки (рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 липня 2021 року). ІНФОРМАЦІЯ_4 батько дітей ОСОБА_3 помер. 
Під час з`ясування всіх обставин справи та для надання обґрунтованого висновку на адресу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області мати дитини ОСОБА_8 дала письмове пояснення спеціалістам Служби у справах дітей, у якому повідомила, що після розірвання шлюбу постійно підтримувала зв`язок зі своєю дочкою, завжди спілкувалася особисто, телефоном, смс-повідомленнями, через вайбер, про що у неї збережені скриншоти переписки. Мати допомагала дівчині матеріально, цікавилася її життям, здоров`ям, вітала її зі святами та днем народження, купувала подарунки. На даний час дочка навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Миргородський фаховий коледж імені Миколи Гоголя» і проживає в гуртожитку у місті Миргороді. Мати дитини передавала продукти харчування, робила ремонт у кімнаті гуртожитку, купувала одяг та взуття. Заборгованості по аліментах немає. ОСОБА_8 працює неофіційно, вважає себе доброю, турботливою матір`ю, не розуміє підстав звернення дочки з даним позовом до суду. Також ОСОБА_8 повідомила, що дочка добре з нею спілкувалася до того часу, поки не подала заяву до суду. Зараз ОСОБА_13 уникає спілкування з матір`ю. ОСОБА_8 повідомила, що вона категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дочки ОСОБА_1 .
У висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 26 листопада 2025 року № 01-19/869 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лубенської міської ради від 18 листопада 2025 року (протокол № 24), зазначено, що ОСОБА_8 категорично проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Орган опіки та піклування вважав недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з актом про неможливість обстеження умов проживання родини від 13 листопада 2025 року, складеним комісією у складі головних спеціалістів Служби у справах дітей Лубенської міської ради та завідувача сектору Служби, обстеження умов проживання родини ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , запланованого відповідно до наказу начальника Служби у справах дітей, провести обстеження умов проживання родини не вдалося з огляду на те, що за вказаною адресою ОСОБА_1 та ОСОБА_1 не проживають; зі слів сусідів - вони навідуються для догляду за будинком.
Відповідно до інформації Служби у справах дітей Лубенської міської ради від 03 листопада 2025 року № 276/01-19 щодо громадян ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надати характеристику цих громадян немає можливості, оскільки вони зареєстровані, але постійно не проживають за адресою: АДРЕСА_3 ; зі слів сусідів ОСОБА_14 навчається у місті Миргороді, а ОСОБА_15 одружений та працює у місті Миргороді, за адресою реєстрації приїжджають на вихідні; скарг до вуличного комітету та до ради мікрорайону № 1 на них не надходило.
Відповідно до відповіді Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 27 листопада 2025 року № 808/01-19, громадянка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканка АДРЕСА_1 , згідно з інформаційно-комунікаційною системою «Інформаційний портал Національної поліції України» протягом 2025 року до адміністративної відповідальності не притягувалася.
Згідно з актом обстеження умов проживання родини від 13 листопада 2025 року, складеним комісією у складі головних спеціалістів та завідувача сектору Служби у справах дітей Лубенської міської ради, проведено обстеження умов проживання родини ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 . Під час обстеження виявлено, що житло розміщене на четвертому поверсі п`ятиповерхового будинку, складається з двох житлових кімнат, коридору, кухні, санвузла, оснащене водопостачанням та електропостачанням; санітарно-гігієнічний стан помешкання задовільний; квартира орендована, у помешканні чисто, прибрано, затишно, тепло, помешкання вмебльоване, наявна побутова техніка. За цією адресою проживають та зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . У ході обстеження також установлено, що зі слів ОСОБА_2 вона спілкувалася з дочкою до подання позову про позбавлення її батьківських прав.
Відповідно до довідки Відокремленого структурного підрозділу «Миргородський фаховий коледж імені Миколи Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» від 05 грудня 2025 року № 704, ОСОБА_1 з 01 вересня 2023 року є студенткою денної форми навчання спеціальності образотворче мистецтво, декоративне мистецтво, реставрація, на цей час навчається на третьому курсі. Згідно з цією довідкою протягом першого року навчання дочки у коледжі мати ОСОБА_2 , використовуючи повідомлення у месенджері «Viber», не систематично цікавилася успішністю ОСОБА_12 , а надалі зв`язок з керівником групи чи адміністрацією щодо успішності або поведінки доньки не підтримувала; за період навчання ОСОБА_1 мати особисто жодного разу не приїжджала до навчального закладу для зустрічі з керівником групи, адміністрацією коледжу чи гуртожитку, будь-яких ремонтних робіт у кімнаті гуртожитку не здійснювала.
Згідно з випискою з медичної карти амбулаторного хворого (форма первинної облікової документації № 027/о) КНП «Лубенський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», виданою лікарем-педіатром ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , обслуговується на дільниці цього закладу; відомостей про надання медичної допомоги дочці із залученням представника матері ОСОБА_1 немає. За змістом виписки медична допомога дитині надавалася за зверненнями самої дитини та осіб, які її супроводжували, без участі матері.
За клопотанням сторони позивача судом допитано свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21 .
Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що перебуває у дружніх стосунках із позивачем та її братом, із сім`єю ОСОБА_7 познайомилася навесні 2022 року, коли батько дітей ОСОБА_3 придбав житло по сусідству. Батько прибудував до помешкання санвузол, провів воду, зробив ремонт у кімнаті дочки, сприяв її вступу до коледжу. Після загибелі батька дитина перенесла сильний стрес, була змушена звернутися до психолога, через що втратила право на стипендію, а соціальної стипендії їй не призначили. У період з грудня 2024 року, коли надійшло сповіщення про загибель батька, до жовтня 2025 року, коли надійшло офіційне підтвердження, дитина фактично залишилася без матеріального забезпечення, оскільки стипендії не мала, а виплат у зв`язку із загибеллю батька ще не призначено. Матеріальну допомогу надавав старший брат ОСОБА_11 , а свідок із чоловіком допомагали продуктами з власного господарства. Дитина зверталася до неї з побутовими питаннями, свідок допомагала їй проходити медичний огляд. Вказала, що за життя батька дитина спілкувалася з матір`ю, батько цього не забороняв, однак щодо спілкування та надання допомоги матір`ю після загибелі батька стверджувати не може.
Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що є колишньою колегою батька дитини, з яким працювала на заводі «Хімфарм», знала його з 2019 року, а з дітьми познайомилася у 2021 році. Усі колеги знали, що батько сам виховує двох дітей, оскільки після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з ним. Зі слів батька їй відомо, що колишня дружина аліментів не сплачувала, участі у вихованні та навчанні дітей не брала. Після загибелі батька колеги вважали, що дитина проживає з матір`ю та отримує допомогу по втраті годувальника. Наприкінці липня 2025 року дитина зателефонувала свідку з проханням замовляти у неї художні роботи, оскільки таким чином заробляє кошти на життя. Приїхавши до дитини, свідок виявила відсутність продуктів і посуду, що свідчило про матеріальну скруту; дитина повідомила, що жодних виплат від держави ще не отримувала і втратила стипендію. Свідок повідомила колегам про становище дитини, звернулася до волонтерів та керівництва заводу, дитину влаштовано на дистанційну роботу художником. Зазначила, що зі слів дитини після подання позову до суду мати з нею більше не спілкувалася.
Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що знала батька дитини з 2019 року як колегу по будівельній бригаді заводу «Хімфарм», з дітьми познайомилася приблизно у 2021 році, коли бригада допомагала відбудовувати господарство після пожежі в селі В`язівок. Під час робіт удома були лише діти, їхньої матері свідок жодного разу не бачила і вперше побачила її на похованні батька. Зі слів батька їй відомо, що материнських обов`язків його колишня дружина не виконувала, аліментів не сплачувала. Після того як дитина звернулася до колеги ОСОБА_18 по допомогу через відсутність коштів, колеги зрозуміли, що дитина бідує. На думку свідка, матеріально дитину підтримував брат ОСОБА_11 , а опікувалася нею сусідка.
Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що знав батька дитини близько 10 років як колегу по заводу «Хімфарм». Зі слів батька йому відомо, що той самостійно збирав дітей до школи та забезпечував їх, а мати після розірвання шлюбу аліментів не сплачувала, участі в житті дітей не брала; усі побутові питання батько вирішував самостійно.
Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що знав батька дитини як колегу по заводу «Хімфарм», знайомий з його дітьми. Зі слів батька йому відомо, що після розірвання шлюбу діти залишилися з ним, мати участі в їх вихованні, навчанні та матеріальному забезпеченні не брала, аліментів не сплачувала. Зі слів колеги ОСОБА_18 йому відомо, що після загибелі батька дитину опікували сусіди, а під час навчання їй допомагав брат, та що перед навчальним роком у 2025 році дитина не мала коштів на одяг і навчальне приладдя. Щодо спілкування дитини з матір`ю та надання нею допомоги свідку нічого не відомо.
За клопотанням сторони відповідача судом допитано свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ОСОБА_25 , ОСОБА_26 .
Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що є хрещеною матір`ю старшого сина відповідача, перебуває з відповідачем у дружніх відносинах. Зазначила, що відповідач була доброю матір`ю і господинею, піклувалася про дітей, які відвідували гуртки, їм святкували дні народження. Зі слів відповідача їй відомо, що після розірвання шлюбу колишній чоловік забороняв дітям спілкуватися з матір`ю, однак періодично вони спілкувалися. До загибелі батька відповідач близько десяти разів повідомляла свідку про необхідність сплати аліментів. Усе, що повідомила суду, свідку відомо зі слів відповідача, її матері та сестри. Щодо спілкування та надання допомоги відповідачем дочці після загибелі батька свідку невідомо; зі слів старшого сина відповідача, дочка не бажає з матір`ю спілкуватися.
Свідок ОСОБА_23 суду пояснила, що знала батька дитини з дитинства, перебувала у дружніх стосунках з відповідачем та її колишнім чоловіком у селі В`язівок. Зазначила, що відповідач була доброю господинею, дитина була доглянута, відвідувала гуртки. Свідок бачила відповідача із синцями, була свідком зради з боку чоловіка. Після розірвання шлюбу, на думку свідка, батько налаштовував дітей проти матері, не давав спілкуватися; можливості допомагати дітям у матері було небагато через невеликий дохід.
Свідок ОСОБА_24 суду пояснила, що батько забороняв дитині спілкуватися з матір`ю, попри спроби матері спілкуватися. Зазначила, що зі слів матері їй відомо про сплату аліментів та надання дитині коштів і речей; мати намагалася зустрітися з дочкою через старшого сина. Стверджувати про факт зустрічей дитини з матір`ю та відвідування навчального закладу не може, оскільки сторони проживали окремо.
Свідок ОСОБА_25 суду пояснила, що відповідач піклувалася про дітей, була доброю господинею і матір`ю. Зазначила, що колишній чоловік чинив щодо відповідача насильство, налаштовував її проти свідка. Діти залишилися з батьком, оскільки він проживав у будинку. Зі слів відповідача їй відомо, що та давала дитині кошти, купувала речі, передавала продукти на навчання, телефонувала перед днем народження, проте дочка заблокувала її номер.
Свідок ОСОБА_26 суду пояснив, що був знайомий з колишнім чоловіком відповідача з дитинства, працювали разом. Зазначив, що за час шлюбу відповідач робила все необхідне по господарству, а негативні висловлювання чоловіка про неї вважає неправдивими; причиною розірвання шлюбу була зрада чоловіка. Зі слів чоловіка йому відомо, що після розірвання шлюбу той не допускав відповідача до спілкування з дітьми. Щодо сплати аліментів та надання допомоги дітьми після загибелі батька свідку невідомо.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
У цьому спорі ставиться питання про позбавлення матері батьківських прав за позовом самої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в її право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмежене у порядку, передбаченому законом.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Подання позову про позбавлення батьківських прав дитиною, яка досягла чотирнадцяти років, щодо самої себе не впливає на перелік обставин, які підлягають встановленню при розгляді такого позову, та на необхідність їх доведення належними та допустимими доказами (постанова Верховного Суду від 18 січня 2021 року у справі № 685/511/19).
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Суд звертає увагу на те, що підстави для позбавлення батьківських прав, закріплені у статті 164 СК України, є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач як підставу для позбавлення відповідача батьківських прав зазначила ухилення нею від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 18 січня 2021 року у справі № 685/511/19.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) зазначив, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості того з батьків, щодо кого ставиться питання про позбавлення прав, та його поведінці; факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав також може свідчити про інтерес такої особи до дитини (§ 57, 58).
Обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення права дитини не розлучатися з батьками та врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).
Суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами сторін у справі повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами сторін у справі. У спірних правовідносинах суд на перше місце поставив «якнайкращі інтереси дитини».
Суд підкреслює, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача.
Дослідивши та оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав з огляду на таке.
Судом установлено, що окреме проживання відповідача від дочки зумовлене не свідомим ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків, а визначенням місця проживання дитини з батьком на підставі рішення виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 23 липня 2020 року № 201. Крім того, у подальшому позивач виїхала на навчання до іншого населеного пункту, де проживає у гуртожитку, зокрема й після смерті батька, що є додатковим чинником окремого проживання сторін, не пов`язаним із поведінкою відповідача. Судом враховано, що позивач, приїжджаючи до міста Лубен Полтавської області, проживає у будинку, що належав її батьку. Водночас сама по собі обставина, що відповідач проживає окремо від дочки, не свідчить про свідоме та умисне нехтування нею батьківськими обов`язками.
За змістом наданих копій листування у месенджері «Вайбер» за період з 03 вересня 2023 року до 13 листопада 2024 року, факт якого позивач у судовому засіданні не заперечувала, між відповідачем та дочкою відбувалося регулярне спілкування, яке містить взаємні привітання, побажання, обмін повідомленнями щодо повсякденних справ, навчання та самопочуття дитини, привітання дочки з днем народження, а також повідомлення про придбання і передачу дочці продуктів, одягу, засобів гігієни та коштів. Зазначене спростовує доводи позову про повне самоусунення відповідача від спілкування з дитиною та про те, що сторони є «чужими людьми». Водночас саме у цих повідомленнях (за жовтень - листопад 2024 року) наявні висловлювання дочки про небажання підтримувати спілкування з матір`ю.
Як у відзиві, так і особисто в судовому засіданні відповідач послідовно заперечувала проти позову, зазначала, що спілкування з дитиною не припиняла, має намір і бажання відновити стосунки з дочкою та надавати їй допомогу. Сама позивач у судовому засіданні пояснила, що спілкування з матір`ю мало місце, хоча й епізодичне, і що на цей час вона не бажає підтримувати з відповідачем будь-який зв`язок. Свідки сторони відповідача ( ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ), а також свідок ОСОБА_17 зі сторони позивача підтвердили, що за життя батька спілкування дитини з матір`ю мало місце.
Таким чином, у судовому процесі знайшло своє підтвердження, що відсутність спілкування між сторонами на цей час зумовлена не свідомим ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків, а небажанням самої дочки підтримувати з матір`ю будь-який зв`язок. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення її батьківських прав та її послідовно висловлене у судових засіданнях бажання відновити спілкування з дочкою свідчать про її інтерес до дитини та реальне бажання брати участь у її житті, що виключає висновок про свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками.
Верховний Суд у подібних правовідносинах виходить з того, що недостатня участь одного з батьків у вихованні дитини не може бути підставою для позбавлення батьківських прав; таке допускається лише за умови умисної та винної поведінки, що полягає в ухиленні від виконання батьківських обов`язків, коли змінити поведінку батька (матері) неможливо. Брак спілкування між сторонами, який викликаний небажанням дитини спілкуватися з одним із батьків, не свідчить про винну поведінку останнього і не є підставою для позбавлення його батьківських прав (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 752/15719/20).
Щодо несплати відповідачем аліментів суд зазначає таке. Відповідно до довідки Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21 жовтня 2025 року № 24.91/13773 відкриті виконавчі провадження про стягнення аліментів, де боржником є відповідач, відсутні, а виконавче провадження № 61901707 закінчено у зв`язку зі смертю стягувача. У будь-якому разі сама лише наявність заборгованості зі сплати аліментів не може бути підставою для позбавлення одного з батьків батьківських прав, оскільки існують інші правові механізми впливу на платника аліментів у разі допущення ним порушень. 
Суд враховує наявну у матеріалах справи розбіжність між поясненням відповідача, наданим органу опіки та піклування, про здійснення нею ремонту в кімнаті гуртожитку та відомостями довідки Відокремленого структурного підрозділу «Миргородський фаховий коледж імені Миколи Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» від 05 грудня 2025 року № 704, згідно з якою мати ремонтних робіт у кімнаті гуртожитку не здійснювала. Водночас зазначена розбіжність стосується окремого епізоду побутового характеру і не є визначальною для вирішення цієї справи, оскільки сама по собі несистемність чи перебільшення окремих форм піклування не може прирівнюватися до свідомого, винного ухилення відповідача від виконання материнських обов`язків у розумінні статті 164 СК України. 
При цьому суд звертає увагу, що навіть надані стороною позивача докази не свідчать про повне самоусунення відповідача від питань навчання дитини: за змістом тієї ж довідки від 05 грудня 2025 року № 704 протягом першого року навчання дочки у коледжі мати, використовуючи повідомлення у месенджері, хоча й не систематично, проте цікавилася успішністю ОСОБА_12 , що додатково підтверджує наявність між матір`ю та дитиною певного контакту, а не його цілковиту відсутність. 
Доводи позову про те, що участь матері створює перешкоди в оформленні дитиною виплат у зв`язку із загибеллю батька, а позбавлення батьківських прав має на меті зафіксувати фактичний стан справ та надати дитині можливість самостійного облаштування життя, не належать до підстав, передбачених статтею 164 СК України, і не можуть бути підставою для застосування такого крайнього заходу. Водночас позивач у судовому засіданні на запитання суду повідомила, що мати допомогла їй в оформленні відповідних виплат, передала їй банківську картку, на яку перераховуються соціальні виплати, та жодних коштів із цієї картки сама не знімала. Наявність конфлікту чи особистісних непорозумінь між сторонами не може свідчити про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 18 січня 2021 року у справі № 685/511/19).
Відповідно до статті 19 СК України при розгляді спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
У цій справі орган опіки та піклування Виконавчого комітету Лубенської міської ради надав висновок від 26 листопада 2025 року № 01-19/869 про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, тобто висновок не на користь позивача. Суд оцінює цей висновок у сукупності з іншими доказами у справі та доходить висновку, що він узгоджується з установленими судом фактичними обставинами, оскільки ґрунтується на тих самих відомостях про наявність спілкування матері з дитиною та небажання самої дитини спілкуватися з матір`ю.
Суд враховує, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час розгляду справи досягла сімнадцятирічного віку, а отже здатна сформулювати та висловити власну думку, яку суд заслухав безпосередньо у судовому засіданні. Думка дитини, яка не бажає підтримувати спілкування з матір`ю, врахована судом. Водночас право дитини на висловлення своєї думки не можна тлумачити як надання їй безумовного права вето без аналізу інших факторів та без оцінки для визначення її найкращих інтересів. Заперечення дитини щодо одного з батьків, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо регулярного спілкування з дитиною (постанова Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20).
Оцінюючи показання допитаних у справі свідків сторони позивача ( ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ), суд зазначає таке. Показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_19 ґрунтуються виключно на відомостях, отриманих зі слів покійного батька дитини, тобто є похідними і не є безпосереднім сприйняттям обставин невиконання відповідачем материнських обов`язків. Свідок ОСОБА_17 підтвердила, що за життя батька дитина спілкувалася з матір`ю, а щодо спілкування та надання допомоги матір`ю після загибелі батька пояснити не змогла. Свідок ОСОБА_18 показала, що про припинення спілкування матері з дитиною їй відомо лише зі слів самої дитини, і пов`язала це з періодом після подання позову до суду. Жоден зі свідків сторони позивача не надав суду відомостей, які б безпосередньо та достовірно підтверджували свідоме, умисне ухилення відповідача від виконання материнських обов`язків; їхні показання здебільшого стосуються матеріальної скрути дитини у період з грудня 2024 року, пов`язаної із загибеллю батька, затримкою призначення виплат та втратою стипендії, що не перебуває у причинному зв`язку з поведінкою відповідача та не свідчить про її винне ухилення від виховання дитини. З огляду на наведене показання свідків сторони позивача не доводять обставин, з якими стаття 164 СК України пов`язує можливість позбавлення батьківських прав.
Очевидно, що сімейні відносини мають складний характер. Простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме поведінка матері призвела до розриву зв`язків між нею та дочкою, а не батьківське відчуження, то ця обставина не є достатньою для позбавлення матері батьківських прав (постанова Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20).
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, питання про застосування крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу, лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо (постанова Верховного Суду від 05 березня 2025 року у справі № 336/1230/23).
Позбавлення особи її батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє матір сімейного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання.
Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку, що позивач не довела наявності підстав, передбачених статтею 164 СК України, зокрема свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання материнських обов`язків. Установлені у справі обставини свідчать про те, що відповідач не припиняла спілкування з дитиною, заперечує проти позбавлення батьківських прав та бажає відновити стосунки з дочкою, тоді як відсутність спілкування на цей час зумовлена небажанням самої дочки підтримувати з матір`ю зв`язок. За таких обставин підстави позову не знайшли свого підтвердження.
Висновки за результатами розгляду позовних вимог
Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а позивач не надала достатніх, належних і допустимих доказів, які свідчили б про наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, що відповідатиме найкращим інтересам дитини, зокрема збереженню її зв`язку з матір`ю.
Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення обґрунтоване доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП - НОМЕР_6 ).
Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_7 ).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП - НОМЕР_8 ).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області (місцезнаходження: Полтавська область, місто Лубни, вулиця Ярослава Мудрого, 33; ЄДРПОУ - 45755157).

Суддя М. М. Пилипчук