П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2026 року м. Київ

Справа № 755/4635/26
Провадження: № 33/824/2756/2026

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Невідома Т. О., 
секретар Лаврук Ю. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу в режимі відеоконференції  ОСОБА_1 
на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітня 2026 року, винесену під головуванням судді Галиги І. О.,
про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,
в с т а н о в и л а:

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітня 2026 року,  ОСОБА_1  визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 1700 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1   судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 665 грн. 60 коп. в дохід держави.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітня 2026 року та закрити провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не був належним чином обізнаний та попереджений про обов`язок подання щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Вказує, що будь-яких роз`яснень щодо необхідності подання декларацій, порядку та строків їх подання не отримував, а також не був ознайомлений із відповідними вимогами законодавства під підпис. Крім того, зазначає, що фактично не обіймав посади та не виконував обов`язків офіцера відділення призову, не здійснював організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, не мав у підпорядкуванні особового складу, не виконував функцій начальника, заступника начальника чи командира, а відтак не міг вважатися військовою посадовою особою у розумінні положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У зв`язку з цим вважає, що не є суб`єктом декларування в розумінні Закону України «Про запобігання корупції», оскільки не належав до кола осіб, на яких поширюється обов`язок подання електронних декларацій. Також наголошує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що він був наділений відповідними владними, організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими повноваженнями. Окрім цього, заявник звертає увагу на те, що сам факт проходження військової служби не є безумовною підставою для визнання особи суб`єктом декларування. Для покладення такого обов`язку необхідним є встановлення конкретного статусу військової посадової особи та фактичного виконання відповідних службових функцій, чого у даному випадку доведено не було.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Прокурор Діденко Ю. О., яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в інтересах Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доходжу висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Постанова суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.
Як убачається із матеріалів справи, при розгляді даної справи судом першої інстанції було достатньо повно, об`єктивно та всебічно досліджено наявні письмові матеріали та суд дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
ОСОБА_1 , обіймаючи посаду офіцера відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), маючи військове звання «капітан», будучи військовою посадовою особою Збройних Сил України та являючись суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини 1 статті ЗІ даного Закону, у порушення вимог частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», 10.07.2025 о 18:28 несвоєчасно, без поважних причин подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, за минулий 2022 рік (далі - Декларація), шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр) у власному персональному електронному кабінеті, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.
Також, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду офіцера відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), маючи військове звання «капітан», будучи військовою посадовою особою Збройних Сил України та являючись суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини 1 статті З даного Закону, у порушення вимог абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», 30.11.2023 припинивши діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, 10.07.2025 о 19:39 несвоєчасно, без поважних причин подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, за минулий 2023 рік (після звільнення) (далі - Декларація), шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр) у власному персональному електронному кабінеті, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.
Статтею ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на несвоєчасне подання без поважних причин декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом його об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне несвоєчасне подання без поважних причин декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24.02.2022 № 2-ВС «По стройовій частині» капітана ОСОБА_1 , призваного за мобілізацією, призначено на посаду офіцера відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_5 з 24.02.2022.
Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30.11.2023 № 315 «По стройовій частині» капітана ОСОБА_1 , офіцера відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_5 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_6 " (по особовому складу) від "20" листопада 2023 року № 785 з військової служби у запас за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини), вважати таким, що справи та посаду здав і вибув для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 . З 30.1112023 виключити із списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Згідно п.п. 3, 7 ч. 5 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що військовослужбовці, які проходять службу у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки або відрядження до них відносяться до суб`єктів на яких поширюється дія розділу VII Закону України «Про запобігання корупції» (крім осіб рядового складу підрозділів охорони відповідних центрів.
Таким чином, відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», капітан ОСОБА_1 , який обіймав посаду офіцера відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_5 , є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, як військовослужбовець Збройних Сил України та працівник ТЦК та СП. У зв`язку з цим він є суб`єктом декларування та суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, а відтак зобов`язаний виконувати вимоги зазначеного Закону, зокрема передбачені частиною першою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», а саме подавати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що  ОСОБА_1 , будучи особою, яка у 2022-2023 роках не подала декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону України «Про запобігання корупції», і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», був зобов`язаний подати такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.
Також, ОСОБА_1 , припинивши 30.11.2023 діяльність пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування був зобов`язаний до 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2024 року, подати в установленому абзацом другим частиною другою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» порядку Декларацію, шляхом особистого заповнення електронної форми на веб- сайті Національного агентства через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру.
Відповідно до публічної частини Реєстру, ОСОБА_1 подав Декларацію (ідентифікатор документа - f5789963-6а43-43 aa-af06-6aad0e62570f), лише 10.07.2025 о 19:39, а отже несвоєчасно.
Відповідно до послідовності дій користувача Реєстру, які вчиняв ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 по 10.07.2025, останній вперше вчинив дії щодо створення Декларації (ідентифікатор документа - f57899d3-6а43-43аа- af06-6aad0e62570f), натиснувши кнопку «Нова декларація на основі цієї» лише 10.07.2025 о 19:00. Дата першої реєстрації у Реєстрі - 04.07.2025.
Крім того, ОСОБА_1 , 30.11.2023 припинивши діяльність пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, був зобов`язаний подати Декларацію шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті після реєстрації в Реєстрі, не пізніше 30 календарних днів з дня припинення діяльності.
Тобто, упродовж періоду часу з 00:00 годин 01.12.2023 по 23:59 годин 30.12.2023 ОСОБА_1 був зобов`язаний подати Декларацію шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті.
Відповідно до публічної частини Реєстру, ОСОБА_1 подав Декларацію (ідентифікатор документа -17f38b74-а0ае-4535-b59е-7a8d301b0e27) лише 10.07.2025 о 18:59, а отже несвоєчасно.
Відповідно до послідовності дій користувача Реєстру, які вчиняв ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 по 10.07.2025, останній вперше вчинив дії щодо створення Декларації (ідентифікатор документа - 17f38b74-a0ae-4535- b59e-7a8d301b0e27), натиснувши кнопку «Нова декларація на основі цієї» лише 10.07.2025 о 18:29. Дата першої реєстрації у Реєстрі - 04.07.2025.
Апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що поважні причини, які б перешкодили ОСОБА_1 вчасно подати Декларації, відповідно до наданих останнім пояснень відсутні.
Вина ОСОБА_1 підтверджується письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, тобто в його діях вбачається склад трьох епізодів адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками - несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені інкримінованих правопорушень за вказаних в оскаржуваному судовому рішенні обставин підтверджується дослідженими у суді першої інстанції доказами, які у своїй сукупності є достатніми, допустимими, узгодженими між собою, зібрані у встановленому порядку і досліджені судом першої інстанції з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був попереджений про необхідність подання декларації, у зв`язку з чим у його діях відсутній умисел на несвоєчасне подання щорічної електронної декларації, а відтак відсутній склад адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні.
Відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, при цьому диспозиція зазначеної норми не пов`язує настання адміністративної відповідальності виключно з умисною формою вини. Вказане адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.
Сам по собі факт необізнаності особи щодо обов`язку подання декларації або порядку її подання не свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення та не звільняє особу від передбаченої законом відповідальності. Відповідно до загальновизнаного принципу права, незнання закону не звільняє від юридичної відповідальності за його порушення.
Крім того, особа, яка проходить військову службу та займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави, зобов`язана самостійно дотримуватись вимог антикорупційного законодавства, у тому числі щодо своєчасного подання декларацій, а також вживати необхідних заходів для ознайомлення з відповідними нормативно правовими актами.
За наслідками перевірки судового рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, судом першої інстанції належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в оскаржуваній постанові, і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, скаржником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи наведене, доходжу висновку, що постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітня 2026 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 284, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Невідома