справа № 208/9586/25 
провадження № 2/208/2447/26 

РІШЕННЯ
Іменем України

07 травня 2026 р.   м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання - Золотоноші А.Р., представника позивача - адвоката Ковальова В.М., представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лозинської О.Л., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шалашової В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, -

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідачів.

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Ковальов В.М. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.
Представник позивача просить суд: визнати недійсним договір від 27 квітня 2021 року про відступлення права вимоги за договором позики від 29 листопада 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 29 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого позивачу було надано в позику грошові кошти в розмірі 1019476 грн. строком повернення не пізніше 24 травня 2019 року.
Позивач (позичальник) частково повертав грошові кошти ОСОБА_1 (позикодавець). Однак, у грудні 2023 року дізнався, що є відповідачем у справі №753/16056/23, провадження якої відкрите в Дарницькому районному суді міста Києва за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за цим саме договором позики від 29.11.2018.
Після ознайомлення з матеріалами справи було виявлено, що не дивлячись на часткове повернення позики на користь ОСОБА_1 , вона начебто ІНФОРМАЦІЯ_1 відступила право вимоги позики іншій особі - ОСОБА_2 .
Вважає, що даний договір відступлення права вимоги підлягає визнанню недійсним з огляду на наступне.
Договір відступлення від 27.04.2021 підписано від імені позикодавця не особисто ОСОБА_1 , а її представником ОСОБА_4 , яка діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області, Катемир І.О. 09.11.2018 за реєстр №1075.
Однак, у позивача виникають сумніви у повноваженні цього представника. Невідомо, чи мала право ОСОБА_4 укладати саме цей вид договорів та чи не закінчився строк довіреності. До того ж чи знає взагалі ОСОБА_1 про видачу цієї довіреності та здійснену від її імені уступку права вимоги позики.
Так, ОСОБА_5 у 2019, 2021-2022 роках приймає від позивача в погашення позики (612 доларів США, 612 доларів США, 300 доларів США), а як виявляється вона вже не є належним кредитором за договором і право на отримання повернення коштів належить іншій особі. 
Крім того, додатково виникає сумнів в укладанні договору відступлення права вимоги від 27.04.2021 та про обізнаність про його укладання ОСОБА_1 , оскільки як вбачається із наданих представником ОСОБА_1 та і з офіційного сайту НАЗК вбачається, що її сім`я (чоловік ОСОБА_6 ) за період 2019-2024 рік декларують наявність у ОСОБА_1 право на повернення позики 1 019 476 грн..
Тобто, навіть після «начебто» відступлення права вимоги у 2021 році до цього часу (остання декларація подана 12.03.2025) ОСОБА_1 декларує, що вона є кредитором по відношенню до позивача ( ОСОБА_3 ).
Крім того, про зміну кредитора з 27 квітня 2021 року і по день подання даної позовної заяви позичальника не було повідомлено та не надано відповідних доказів переходу права вимоги до іншої особи.
Крім того, ОСОБА_1 уповноважила свого представника ОСОБА_4 та надала їй нотаріально посвідчену довіреність від 09.11.2018 за реєстр №1075 лише на укладання договору позики та на підписання від імені ОСОБА_1 договору іпотеки квартири, який було посвідчено нотаріально саме 29.11.2018 року. 
Отже, дивує здійснення передачі прав позикодавця в останній день дії довіреності.
Таким чином, це може свідчити про недійсність правочину щодо відступлення права вимоги, оскільки вчинений представником без належних повноважень.
До того ж, на укладання договору відступлення прав вимог та прийняття коштів від ОСОБА_2 (нового кредитора) надав нотаріально посвідчену згоду чоловік первісного кредитора - ОСОБА_6 .
Письмова заява про згоду чоловіка позикодавця на відступлення права вимоги знову посвідчена ще 09.11.2018 за №1074 у приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської обл., Кантемир І.О.. Звідки чоловік ОСОБА_1 ще 09 листопада 2018 року знав і надав свою згоду на укладання договору позики через 10 днів - 29.11.2018, а потім про відступлення права вимоги через 3 роки - 27.04.2021. 
Зі змісту оспорюваного договору відступлення права вимоги від 27.04.2021 вбачається, що це не є договором міни та не є договором дарування. Скоріш умови договору притаманні купівлі-продажу. Так, в п.1.3. передбачено, що ОСОБА_2 оплатив на користь ОСОБА_1 (первісного кредитора) вартість права вимоги.
В даному договорі не визначена ціна купівлі-продажу права вимоги.
Якщо первісний кредитор ОСОБА_1 та новий кредитор ОСОБА_2 не визначили ціну договору - не домовились щодо істотної умови, то договір є неукладеним. А неукладений договір не породив прав та обов`язків, в тому числі право нового кредитора на стягнення позики.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шалашова В.І. надала суду відзив на позовну заяву, у якому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначила, що 29.11.2018 року між ОСОБА_1 (Первісний Позикодавець) та ОСОБА_3 укладено договір позики.
Згідно умов Договору, Первісний позикодавець передав ОСОБА_3 у власність грошові кошти в сумі 1 019 476 гривень 00 копійок, що станом на дату укладання Договору було еквівалентно 35 646 доларів США 00 центів за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладання Договору, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути отримані кошти до 24.05.2019 року включно.
У встановлені Договором позики строки позивач позику не повернув чим порушив умови Договору позики та вимоги ЦК України щодо належного виконання зобов`язань.
27.04.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором позики від 29.11.2018 року, відповідно до умов якого Первісний позикодавець передав, а ОСОБА_2 прийняв на себе право вимоги за вказаним Договором позики.
Договір про відступлення права вимоги укладений в письмовій формі та підписаний сторонами правочину.
Одночасно з укладенням Договору про відступлення права вимоги за Договором позики, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27.04.2021 року укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки.
Наявність укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нотаріально посвідченого Договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки є ще одним доказом укладення вказаних вище правочинів.
З огляду на вимоги ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні не передбачає отримання згоди боржника, а відсутність письмового повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні не має наслідком недійсність такого правочину та не звільняє боржника від обов`язку виконати зобов`язання в натурі.
Правочин про відступлення права вимоги за Договором позики носить реальний характер, оформлений у встановленій формі та виконаний обома сторонами.
Правочин, яким передбачено заміну кредитора у зобов`язанні не порушує жодних прав боржника, а за відсутності порушених прав боржника, останній не має правових підстав для оскарження вказаного правочину.
Позивачем не доведено наступні обставини на які вказує в позові позивач: обставини щодо часткового погашення позики; обставини щодо відсутності повідомлення позивача про заміну кредитора; обставини наявності порушених прав позивача; обставини щодо відсутності повноважень у представника; обставини щодо назви оскаржуваного договору; обставини щодо посилання відсутності волевиявлення відповідачів під час укладення оскаржуваного правочину та інше.
Враховуючи викладене, твердження та міркування позивача зазначені у позовній заяві не підтверджені належними та допустимими доказами. Навпаки, позовна заява ґрунтується на припущеннях, які спростовуються наявними документами та фактичними обставинами.
Подана позовна заява не має належного правового обґрунтування та не доведена, натомість ґрунтується на припущеннях і домислах, а отже є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Лозинська О.Л. надала суду пояснення на позовну заяву, у якому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. У поясненнях зазначила, що договір про відступлення права вимоги укладений в письмовій формі та підписаний сторонами правочину. Одночасно з укладенням Договору про відступлення права вимоги за Договором позики, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27.04.2021 року укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В..
При посвідченні Договору про відступлення права вимоги приватним нотаріусом у відповідності з вимогами Закону України «Про нотаріат» перевірено повноваження сторін правочину та представника ОСОБА_4 ..
Таким чином, Договір про відступлення права вимоги за Договором позики від 29.11.2018 року є реальним та виконаний сторонами належним чином.
Наявність у ОСОБА_2 оригіналів документів на підставі яких виникло право вимоги до ОСОБА_3 є беззаперечним доказом виконання сторонами умов Договору про відступлення права вимоги.
Договір про відступлення права вимоги за Договором позики, який є предметом спору у цій справі жодним чином не порушує прав позивача, що свідчить про відсутність підстав у останнього звертатись до суду із позовом.

II. Заяви, клопотання позивача та відповідачів.
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ковальов В.М. підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Лозинська О.Л. зазначила, що ОСОБА_1 позовні вимоги позивача не визнає, просила відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на обставини, викладені у поясненнях.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шалашова В.І. зазначила, що ОСОБА_2 позовні вимоги позивача не визнає, просила відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

III. Процесуальні дії по справі.
Ухвалою суду від 17 вересня 2025 року відкрито провадження по справі та справу призначено в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 23 грудня 2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 - Ковальова В.М. про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, задоволено.
Ухвалою суду від 03 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.
В матеріалах справи міститься довіреність від 29 листопада 2018 року, що посвідчена приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О. та зареєстрована в реєстрі за №1075. Відповідно до даної довіреності вбачається, що ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 представляти її інтереси в усіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування та форм власності (державних, громадських, господарських та інших), в тому числі в органах нотаріату, та перед фізичними особами. Для цього представнику надається право представляти інтереси ОСОБА_1 як позикодавця та/або іпотекодержателя, зокрема але не виключно, укладати від її імені договори позики, іпотеки, відступлення прав за договорами позики, та/або іпотеки. Довіреність видана строком на 3 роки і дійсна до 29 листопада 2021 року.
Також, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_6 від 09 листопада 2018 року, що посвідчена приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О. та зареєстрована в реєстрі за №1074. Відповідно до даної заяви ОСОБА_6 надав згоду своїй дружині - ОСОБА_1 на укладення нею договорів позики, іпотеки, застави, відступлення прав за договорами позики, іпотеки, застави з правом розірвання вищезазначених договорів або внесення змін та доповнень до них, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд.
29 листопада 2018 року між ОСОБА_1 (Позикодавець), від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О., 09 листопада 2018 року за реєстровим №1075, та ОСОБА_3 (Позичальник) укладено Договір позики.
Відповідно до п.1 договору позики - Позичальник отримав від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальникові гроші в сумі 1 019 476 гривень 00 копійок, що еквівалентно 35 646 доларів США 00 центів за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладання цього договору.
Відповідно до п.п. 2.1. п.2 договору позики - сторони за цим договором домовились про те, що: остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 24 травня 2019 року, у гривнях, яка еквівалента 35 646 доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2 цього Договору на дату здійснення платежу.
Відповідно до п.9 договору позики - представник позикодавця стверджує, що ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 та останній своєю письмовою заявою, посвідченою 09 листопада 2018 року приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О., за реєстровим №1074, надав їй згоду на укладання цього Договору.
29 листопада 2018 року між ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О., 26 лютого 2018 року за реєстровим №1075 (Іпотекодержатель), та ОСОБА_8 (Іпотекодавець) укладено Договір іпотеки. Даний договір посвідчений Кобою Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №3749.
Відповідно до п.1.1. договору іпотеки - цим Договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_3 (Боржник), на підставі Договору позики, укладеного 29 листопада 2018 року в простій письмовій формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (Основний договір), на суму 1 019 476 гривень 00 копійок, що на день підписання цього договору за середнім курсом продажу долара США комерційними банками еквівалентно 35 646 доларів США 00 центів до 29 травня 2019 року з будь-якими змінами та доповненнями, які можуть бути внесені в майбутньому до Основного договору.
Відповідно до п.1.2. договору іпотеки - предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .
27 квітня 2021 року між ОСОБА_1 (Первісний Позикодавець), від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О., 09 листопада 2018 року за реєстровим №1075 (Представник Первісного Позикодавця), та ОСОБА_2 (Новий Позикодавець) укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором позики від 29 листопада 2018 року.
Відповідно до 1.1. договору про відступлення права вимоги - Первісний Позикодавець передає, а Новий Позикодавець приймає на себе право вимоги, що належить Первісному Позикодавцю, і стає Позикодавцем за Договором позики від 29 листопада 2018 року з усіма додатками до нього (Основний договір), укладеним в простій письмовій формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Відповідно до 1.2. договору про відступлення права вимоги - за цим Договором Новий Позикодавець одержує право вимагати від Позичальника належного виконання всіх зобов`язань за Основним договором.
27 квітня 2021 року між ОСОБА_1 (Первісний Іпотекодержатель), від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О., 09 листопада 2018 року за реєстровим №1075 (Представник Первісного Іпотекодержателя), та ОСОБА_2 (Новий Іпотекодержатель) укладено Договір про відступлення прав за Договором іпотеки.
Відповідно до 1.1. договору про відступлення прав за Договором іпотеки - у зв`язку з укладенням між Первісним Іпотекодержателем та Новим Іпотекодержателем Договору про відступлення прав вимоги за договором позики, відповідно до якого Первісний Іпотекодержатель відступив Новому Іпотекодержателю своє право вимоги за Договором позики від 29 листопада 2018 року з усіма додатками до нього, укладеним в простій письмовій формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Первісний Іпотекодержатель відступає, а Новий Іпотекодержатель набуває прав Первісного Іпотекодержателя, належних Первісному Іпотекодержателю згідно з Договором іпотеки, посвідченим Кобою Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 29 листопада 2018 року та зареєстрованого в реєстрі за №3749, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .
27 квітня 2021 року ОСОБА_4 було направлено ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 повідомлення, відповідно до якого їх було повідомлено, що 27 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договори про відступлення прав за договором Позики та Іпотеки, у зв`язку з чим до ОСОБА_2 перейшли усі права та обов`язки Позикодавця та Іпотекодержателя, які він вправі реалізувати згідно чинного законодавства та умов зазначених вище Договорів.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
В свою чергу, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У постанові Верховного Суду від 16 березня 2026 року в справі № 757/1469/16-ц сформульовано висновок про те, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
З огляду на норми ст. 512-516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні шляхом укладення договору відступлення права вимоги, не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх зобов`язань за договором, не погіршує його становища та не впливає на його інтереси.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів (правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 910/6553/17, від 03 квітня 2019 року у справі №910/9828/17, від 30 січня 2020 року у справі № 904/1093/19, від 12 березня 2020 року у справі № 910/9831/18).
Згідно з ч.1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1 та 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Статтею 79 ЦПК України також передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
За вищенаведеного, враховуючи недоведеність позивачем належними та допустимими доказами тієї обставини, що він, який не є стороною оспорюваного правочину, має інтерес в оскарженні Договору відступлення, адже за загальним правилом зміна кредитора не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх зобов`язань, не погіршує становище боржника та не зачепає його інтересів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного Договору відступлення.
Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що позов не підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

VI. Розподіл судових витрат.
На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 202-204, 215, 512-514, 516 ЦК України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 76-81, 141, 263, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:
Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач 1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідач 2 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_6 .

Суддя  Похваліта С. М.