П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/14656/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П. 
Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П. 
08 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року по справі №560/14656/25 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії командування військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Зобов`язано командування військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, якій встановлена ІІ група інвалідності безтерміново).
Представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити судовий контроль відповідно до статті 382 КАС України за виконанням рішення суду, шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 подати звіт про виконання рішення суду.
В обгрунтування поданої заяви зазначає, що рішення суду від 07 січня 2026 року по справі №560/14656/25 не виконано відповідачем, при цьому командир військової частини протиправно відмовляється виконувати вказане рішення.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.03.2026 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року по справі №560/14656/25 - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної ухвали, порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.03.2026 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги його заяви в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано обов`язковість виконання судових рішень, гарантовану Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Апелянт вказує, що відповідач умисно створив умови для невиконання судового рішення, перевівши позивача до іншої військової частини під час розгляду справи. Також скаржник посилається на те, що суд першої інстанції помилково відмовив у забезпеченні позову, а тому подальше переведення позивача фактично унеможливило виконання рішення суду. На думку апелянта, суд фактично визнав рішення таким, що не підлягає виконанню.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, виходить з наступного.
Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Положеннями ч.2 ст.55 Конституції України регламентовано, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій або ж бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Як передбачено у ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання ж судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч.ч.2,3 ст.14 КАС України).
За приписами ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
У Рішенні від 30.06.2009р. за №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив про те, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції» Суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.
Також, варто звернути увагу на те, що обов`язковість виконання судового рішення є однією зі складових елементів вимоги щодо ефективного правосуддя, яка виражається, головним чином, у тому, що державні органи зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio» (в силу своєї посади та визначених законом повноважень). Виконання рішення суду повинно бути справедливим, швидким, ефективним та пропорційним, тобто для цього мають бути забезпечені необхідні кошти та чіткі правові норми, що визначають доступні ресурси, відповідальні органи та механізми повного виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивача із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення позивача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із вибуттям до військової частини НОМЕР_2 , яка не є відповідачем по справі, тому у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року по справі №560/14656/25 необхідно відмовити.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та зазначає про те, що питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано, зокрема, ст.382 КАС України.
Частиною 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Зазначеною нормою КАС України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно частин 1-4 статті 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Суд може зобов`язати подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення особисто керівника суб`єкта владних повноважень.
Отже, судовий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення та покликаний спонукати відповідача до виконання рішення суду.
Як встановлено судом першої інстанції, що момент надходження заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 07 січня 2026 року у справі №560/14656/25 ОСОБА_1 виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із вибуттям до військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження служби, що підтверджується звітом військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2026 та копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №281 від 30.09.2025.
Враховуючи предмет спору та зміст рішення суду від 07 січня 2026 року, обов`язок щодо повторного розгляду рапорту позивача був покладений саме на військову частину НОМЕР_1 як на суб`єкта владних повноважень, у якому позивач проходив військову службу на момент виникнення спірних правовідносин.
Разом з тим на час розгляду заяви про встановлення судового контролю позивач уже не перебував у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 , а відтак остання не наділена повноваженнями щодо подальшого проходження ним військової служби та вирішення кадрових питань стосовно нього.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за таких обставин відсутні правові підстави для застосування заходів судового контролю в порядку статті 382 КАС України саме щодо військової частини НОМЕР_1 .
Доводи апеляційної скарги щодо обов`язковості виконання судових рішень, гарантій, передбачених Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 14, 370 КАС України, а також практикою Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини, колегія суддів відхиляє, оскільки наведені положення не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для встановлення судового контролю саме у спірних правовідносинах.
При цьому оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції не визнавав судове рішення таким, що не підлягає виконанню, та не звільняв відповідача від обов`язку його виконання. Суд лише дійшов висновку про відсутність підстав для застосування одного із процесуальних механізмів контролю за виконанням рішення суду.
Посилання апелянта на умисний характер дій відповідача щодо переведення позивача до іншої військової частини також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки обставини законності чи протиправності такого переведення не були предметом розгляду в межах заяви про встановлення судового контролю.
Колегія суддів також враховує, що встановлення судового контролю відповідно до статті 382 КАС України не є єдиним способом забезпечення виконання судового рішення, а відтак відмова у задоволенні відповідної заяви сама по собі не свідчить про порушення права особи на ефективний судовий захист.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому немає підстав для її скасування, що не спростовано доводами апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.