Справа № 303/1147/26
2/303/489/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року        м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі головуючого судді    Заболотного А.М.
секретар судового засідання   Желізняк К.П.,
за участі представника позивачів   ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися з позовом до Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що після смерті матері позивачів ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та батька позивачів ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина, спадкоємцями якої за законом є їхні діти – позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2025 року встановлено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_4 входить нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 30,4 кв.м, у тому числі житловою площею 16,9 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок, загальною площею 191,7 кв.м, у тому числі житловою площею 69,6 кв.м, господарська будівля площею 24,6 кв.м, вбиральня площею 2 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачі прийняли спадщину після смерті батьків однак оформити спадкові права в нотаріальному порядку не змогли оскільки правовстановлюючі документи на зазначені об`єкти нерухомого майна відсутні, а відомості про державну реєстрацію права власності спадкодавців на вказані будинки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не внесені. У зв`язку з цим постановою приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу від 08.05.2024 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. Посилаючись на те, що рішенням суду, яке набрало законної сили, вже встановлено належність спірного нерухомого майна до складу спадщини після смерті їхніх батьків, а також враховуючи, що відповідно до ст. 1267 ЦК України частки спадкоємців за законом є рівними, позивачі вважають, що кожному з них належить по 1/2 частці у спадковому майні. Вважаючи, що наявні правові підстави для оформлення спадкових прав у судовому порядку та відсутня можливість реалізувати такі права шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину, позивачі просять суд визнати за кожним із них право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 30,4 кв.м, у тому числі житловою площею 16,9 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 191,7 кв.м, у тому числі житловою площею 69,6 кв.м, господарська будівля площею 24,6 кв.м, вбиральня площею 2 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , по 1/2 частці.
Ухвалою від 16.02.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 11.03.2026 року та відкладено на 01.04.2026 року.
Ухвалою суду від 01.04.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.04.2026 року та відкладено на 28.05.2026 року.
Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, їх представник, адвокат Когут М.М., в засіданні просив позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. 
Заслухавши представника позивачів, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2025 року у справі № 303/2485/25, яке набрало законної сили, визнано, що до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , отриманої в рівних частках їх спадкоємцями першої черги – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , входить нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
У зазначеному рішенні судом також встановлено факт належності вказаного нерухомого майна спадкодавцям, факт відкриття спадщини після їх смерті, склад спадкового майна, а також факт прийняття спадщини спадкоємцями – позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено такі обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, обставини щодо складу спадкового майна, належності спадкового майна спадкодавцям, кола спадкоємців та прийняття ними спадщини встановлені рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2025 року у справі № 303/2485/25 та не підлягають повторному доказуванню у цій справі.
З-поміж іншого, судом також встановлено, що постановою приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу від 08.05. 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок житловий будинок, загальною площею 30,4 кв.м, у тому числі житловою площею 16,9 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок, загальною площею 191,7 кв.м, у тому числі житловою площею 69,6 кв.м, господарська будівля площею 24,6 кв.м, вбиральня площею 2 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи, що право позивачів на спадкування спірного майна вже підтверджене судовим рішенням, а оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку є неможливим через відсутність належних правовстановлюючих документів на нерухоме майно, належним способом захисту порушеного права є визнання за позивачами права власності на спадкове майно в судовому порядку.
У зв`язку з цим судом також встановлено таке. 
Відповідно до виписки з погосподарської книги Обавської сільської ради за 2011-2015 роки за адресою: АДРЕСА_1 , головою домогосподарства значився ОСОБА_2 . У складі домогосподарства були зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . За даними книги у користуванні домогосподарства перебувала земельна ділянка площею 0,3500 га, з яких 0,2500 га призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Згідно з випискою з погосподарської книги за 2016-2023 роки за адресою: АДРЕСА_1 , головою домогосподарства також значився ОСОБА_2 . У книзі зазначено, що після його смерті за вказаною адресою залишалися зареєстрованими його син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_6 .
З матеріалів справи встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 раніше обліковувалося за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до погосподарських книг за 1986-1990 роки головою домогосподарства за цією адресою значився ОСОБА_2 , а до нього головою домогосподарства був ОСОБА_7 . З погосподарських книг за 2001-2005 роки встановлено, що внаслідок зміни нумерації адреса домоволодіння була змінена із АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 , при цьому йдеться про один і той самий житловий будинок.
Архівним витягом з протоколу № 2 загальних зборів колгоспу «Радянська Армія» від 15.02.1988 року підтверджується виділення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,07 га для будівництва житлового будинку в с. Обава.
Наказом Відділу містобудування, архітектури, земельних відносин, житлово-комунального господарства, цивільного захисту, оборонної та мобілізаційної роботи Чинадіївської селищної ради № 21/15-15 від 12.04.2024 року житловому будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 191,7 кв.м присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .
З технічного паспорта, виготовленого станом на 19.09.2023 року, встановлено, що житловий будинок на АДРЕСА_3 побудований у 1988 році, має загальну площу 191,7 кв.м та складається з житлового будинку, господарської будівлі, вбиральні та огорожі. 
З технічного паспорта, виготовленого станом на 19.09.2023 року, встановлено, що житловий будинок на АДРЕСА_1 побудований у 1958 році, має загальну площу 30,4 кв.м. 
Довідками Обавського старостинського округу та Чинадіївської селищної ради підтверджується, що на день смерті ОСОБА_4 разом з нею були зареєстровані чоловік ОСОБА_2 , син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_5 , а на день смерті ОСОБА_2 разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані його син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 .
Із інформаційної довідки ТОВ «Зодчий і К» та відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 та на житловий будинок на АДРЕСА_3 за спадкодавцями зареєстровано не було.
Згідно з ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом.
Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так, відповідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, відповідно до зазначених положень ЦК України, позивачі є спадкоємцями першої черги за законом як діти спадкодавця. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У ст. 1267 ЦК України визначено, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Ці права та обов`язки мають належати спадкодавцеві на момент його смерті. Спадкоємці набувають право на спадщину лише за умови, що вони віднесені законом до спадкоємців померлої особи (за законом або за заповітом) та прийняли спадщину в установленому порядку. 
Таким чином судом встановлено, що після смерті батька, який був головою спірних домогосподарств, позивач прийняли спадщину за померлим батьком за законом так як постійно проживали разом із ним на час відкриття спадщини. 
За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03.08.2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05.08.1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30.07.2012 року).
Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Відповідно до роз`яснення Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05.08.1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.
При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Враховуючи вищевикладене, із врахуванням того, що позивачі прийняли спадщину на належне спадкодавцям майно, що побудоване до 05.08.1992 року, а також рівність часток у спадщині кожного із спадкоємців, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування слід задовольнити та визнати за позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок, загальною площею 30,4 кв.м, у тому числі житловою площею 16,9 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на житловий будинок, загальною площею 191,7 кв.м, у тому числі житловою площею 69,6 кв.м, господарська будівля площею 24,6 кв.м, вбиральня площею 2 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , по 1/2 частці. 
Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328, 331, 392, 1216, 1218, 1220, 1258, 1261, 1268, 1296 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок, загальною площею 30,4 кв.м, у тому числі житловою площею 16,9 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на житловий будинок, загальною площею 191,7 кв.м, у тому числі житловою площею 69,6 кв.м, господарська будівля площею 24,6 кв.м, вбиральня площею 2 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , по 1/2 частці. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 : РНОКПП НОМЕР_1 ).
Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Представник позивачів: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ).
Відповідач: Чинадіївська селищна рада Мукачівського району Закарпатської області (вул. Волошина, 41, с-ще Чинадійово, Мукачівський район, Закарпатська область, код ЄДРПОУ: 04350719).
Повне рішення складено 01.06.2026 року.

Суддя          А.М.Заболотний