ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/19509/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Сафронової С.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 в адміністративній справі №160/19509/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

03.07.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії №045750031537 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ЄДРПОУ 22933548) від 08.04.2025 року щодо призначення пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу період роботи в ТОВ “Оріон Трейдінг ЛТД” з 15.09.1993 року по 30.06.2000 року на посаді завідувача директора ТОВ “Оріон Трейдинг ЛТД” згідно дубліката трудової книжки НОМЕР_2 від 27.09.1993 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.02.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ч.1 статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до статті 26 зазначеного Закону, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, у період з 01.01.2025 по 31.12.2025 не менше 32 років. У разі відсутності страхового стажу 30 років, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу у період починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років. У разі відсутності страхового стажу від 25 до 35 років, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 15 років. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Записи про прийняття та звільнення з роботи повинні проводитись у відповідності із вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, а також раніше діючої Інструкції про порядок ведення книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці від 20.06. 1974 №162. З огляду на зазначене, до страхового стажу не підлягає зарахуванню період з 15.09.1993 по 30.06.2000, оскільки відсутній номер наказу про прийняття на роботу, що суперечить вимогам Інструкції, та печатка підприємства якою завірено запис про звільнення не містить коду з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, як вимагається постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області приведено у відповідність пенсійну справу та страховий стаж складає 30 років 7 місяців 5 днів (зарахований по 03.03.2023), а також прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (рішення про відмову №045750031537 від 08.04.2025). До страхового стажу не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 01.07.2002, оскільки за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про нарахування Вам заробітної плати та сплату за Вас страхових внесків відсутні. За відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу, у період після липня 2000 року до січня 2004 року, записи трудової книжки підтверджуються додатковими документами або результатами перевірки, проведеної, в тому числі за заявою власника трудової книжки.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
ОСОБА_1 27.02.2025 року було подано заяву про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області.
Відповідно до наданої заяви від 27.02.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області позивачу призначено пенсію з 24.02.2025 року, що підтверджується відповідною копією скріншоту з веб-сайту порталу ПФУ з інформацією щодо призначення позивачу станом на 26.06.2025 року.
10 березня 2025 року позивачем було направлено заяву на видачу пенсійного посвідчення.
21 березня 2025 року позивачу було видано паперове пенсійне посвідчення.
Першу пенсійну виплату позивач отримав 12 березня 2025 року у сумі 4669 (чотири тисячі шістсот шістдесят дев`ять) гривень 94 (дев`яносто чотири) копійки.
У квітні 2025 року пенсійна виплата позивачу не надійшла.
27 квітня 2025 року позивач звернувся на гарячу лінію ПФУ за роз`ясненням щодо причин зникнення справи з особистого кабінету та припиненням виплати пенсії, однак причини вилучення справи та припинення виплат ГУ ПФУ не пояснило.
01 травня 2025 року позивач написав звернення-скаргу на порталі ПФУ з проханням надати письмову відповідь щодо причин зникнення справи з особистого кабінету та припиненням виплати пенсії.
20.05.2025 року відповідачем-1 було надано відповідь “Про розгляд звернення”, в якій зазначено наступне: “…Документи Вашої пенсійної справи переглянуто. Відповідно до статті 26 зазначеного Закону, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, у період з 01.01.2025 по 31.12.2025 не менше 32 років. У разі відсутності страхового стажу 30 років, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу у період починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років. У разі відсутності страхового стажу від 25 до 35 років, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 15 років. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Записи про прийняття та звільнення з роботи повинні проводитись у відповідності із вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, а також раніше діючої Інструкції про порядок ведення книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці від 20.06. 1974 №162. З огляду на зазначене, до страхового стажу не підлягає зарахуванню період з 15.09.1993 по 30.06.2000, оскільки відсутній номер наказу про прийняття на роботу, що суперечить вимогам Інструкції, та печатка підприємства якою завірено запис про звільнення не містить коду з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, як вимагається постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області приведено у відповідність Вашу пенсійну справу та страховий стаж складає 30 років 7 місяців 5 днів (зарахований по 03.03.2023), а також прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (рішення про відмову №045750031537 від 08.04.2025)”. До страхового стажу не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 01.07.2002, оскільки за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про нарахування Вам заробітної плати та сплату за Вас страхових внесків відсутні. За відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу, у період після липня 2000 року до січня 2004 року, записи трудової книжки підтверджуються додатковими документами або результатами перевірки, проведеної, в тому числі за заявою власника трудової книжки”. 
Також позивач дізнався з особистого кабінету, що 08.04.2025 року Пенсійним Фондом України, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, Управлінням пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг, заступником начальника відділу призначення пенсій Бєлорусець Тетяною було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №045750031537 видаливши з особистого кабінету файл з попереднім рішенням про призначення пенсії.
За результатами розгляду заяви про призначення пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” позивачу було відмовлено, оскільки він не набув необхідного пільгового стажу.
Зазначена відмова мотивована відсутністю в позивача достатнього стажу на думку Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, а саме за наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: за трудовою книжкою від 29.12.1985 НОМЕР_3 з 15.09.1993 по 30.06.2000, оскільки відсутній номер наказу при прийнятті на роботу та на печатці ТОВ "Оріон Трейдінг ЛТД" відсутній ідентифікаційний код підприємства. Для зарахування зазначеного періоду необхідно надати уточнюючу довідку, видану підприємством, на якому працював заявник, на підставі первинних документів за час виконання робіт.
Відповідно до наявних даних в трудовій книжці щодо трудового стажу: З 01.09.1982 по 29.07.1983 роки позивач навчався в ТУ IV 6 м. Дніпропетровська, кінотеатр “Родина”.
29.07.1983 року позивач зарахований на посаду кіномеханіка ІІ категорії кінотеатру “Родина”(наказ №1935 від 15.07.1983 р.).
19.10.1983 року був звільнений у зв`язку з проходженням військової служби (наказ №3092 від 12.10.1983 р.).
З 24.10.1983 по 29.11.1985 роки проходив військову службу (військовий квиток серії НОМЕР_4 від 06.10.1983 р).
29.12.1985 року був зарахований на посаду кіномеханіка ІІ категорії кінотеатру “Родина”(наказ №10891 від 29.12.1985 р.).
15.02.1987 року був переведений на посаду кіномеханіка І категорії (наказ №11 від 15.02.1987 р.).
01.07.1989 року Кінотеатр “Родина” був перейменований в “Об`єднану дирекцію кінотеатрів №2” (наказ №69 ГКД від 15.07.1983 р.).
31.10.1991 року позивач був звільнений через переведення до МП “Топаз” (наказ №80 §5 від 28.10.1991 р.).
01.11.1991 року був прийнятий в МП “Топаз” на посаду агента-адміністратора по прокату кіно-відеофільмів (наказ №29-р від 01.11.1991 р.).
01.04.1992 року був звільнений за власним бажанням за статтею 38 КЗоТ УССР(наказ №40-р від 01.04.1992 р.).
11.06.1992 року був прийнятий на роботу в МП “ЕОЯ” на посаду голови коптильного цеху (наказ №9 від 10.06.1992 р.).
13.07.1992 року переведений на посаду завідувача директора підприємства по комерційній частині (наказ №12 від 13.07.1992 р.).
01.02.1993 року був звільнений за власним бажанням (наказ №21 від 01.02.1993 р.).
02.02.1993 року був прийнятий на посаду завідувача відділом маркетингу та менеджменту в МП “ТЕХНОПАРК-СЕРВІС”(наказ №5 від 02.02.1993 р.).
14.09.1993 року був звільнений за власним бажанням (наказ №33 від 14.09.1993 р.).
15.09.1993 позивач був прийнятий на посаду завідувача директора ТОВ “Оріон Трейдинг ЛТД” (наказ б/н від 15.09.1993 р.).
01.07.2002 року позивач був звільнений за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗоТ України (наказ №1 від 08.07.2002 р.).
04.07.2002 року позивач був прийнятий на посаду завідувача матеріальним складом до КЗ “Дитяча міська клінічна лікарня №3 ім.проф. М.Ф.Руднєва “ (наказ №90 ос від 08.07.2002 р.).
01.01.2012 року на підставі рішення сесії Дніпропетровської обласної ради від 27.12.2011 року №196-10/II комунальний заклад “Дитяча міська клінічна лікарня №3 ім.проф. М.Ф.Руднєва “ перейменований в комунальний заклад “Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня №3 ім. проф. М.Ф.Руднєва” Дніпропетровської обласної ради (наказ №202 від 30.12.2011 р.).
На підставі рішення сесії Дніпропетровської обласної ради від 26.09.2014 року №575-27/II комунальний заклад “Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня №3 ім. проф. М.Ф.Руднєва” Дніпропетровської обласної ради перейменований в комунальний заклад “Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім.проф.Руднєва” Дніпропетровської обласної ради (наказ №197 від 02.10.2014 р.).
29.11.2018 року звільнений з посади згідно ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) (наказ №853 ос від 29.11.2018 р.).
04.12.2018 року позивач був прийнятий на посаду завідувача матеріальним складом до комунального закладу “Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім.проф.Руднєва” Дніпропетровської обласної ради (наказ №865 ос від 30.11.2018 р.).
На підставі рішення сесії Дніпропетровської обласної ради від 14.02.2020 року №584-21/VII комунальний заклад “Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім.проф.Руднєва” Дніпропетровської обласної ради перейменований в комунальне підприємство “Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім.проф.Руднєва” Дніпропетровської обласної ради (наказ №116 від 17.02.2020 р.).
02.08.2021 року на підставі рішення сесії Дніпровської міської ради від 28.07.2021 року №89/9 комунальне підприємство “Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім.проф.Руднєва” Дніпропетровської обласної ради перейменований в комунальне некомерційне підприємство “Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім.проф.Руднєва” Дніпровської міської ради (наказ №323 від 29.07.2021 р.).
03.03.2023 року позивач був звільнений з посади згідно ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) (наказ №215 ос-тр від 03.03.2023 р.).
Наразі позивач не працює.
Вважаючи спірне рішення протиправним та безпідставним, позивач, з метою захисту своїх порушених прав, звернулася із даною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (Інструкція №162).
Відповідно до пунктів 2.2., 2.3. Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні -у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Записи виконуються арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Наприклад, якщо робітника або службовця прийнято на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується: « 1984.05.01», у трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 року: « 05.01.84».
Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.
Відповідно до п. 2.11 та 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
В подальшому наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58 затверджена нова Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (Інструкція №58).
До трудової книжки вносяться, зокрема: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення (п. 2.2. Інструкції №58).
За вимогами пунктів 2.3., 2.4. Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 05 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Отже, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній застосовуються норми Порядку №637 щодо підтвердження трудового стажу.
Відповідно до наявних даних в трудовій книжці щодо трудового стажу: З 01.09.1982 по 29.07.1983 роки позивач навчався в ТУ IV 6 м. Дніпропетровська, кінотеатр Родина.
29.07.1983 року позивач зарахований на посаду кіномеханіка ІІ категорії кінотеатру Родина(наказ №1935 від 15.07.1983 р.).
19.10.1983 року був звільнений у зв`язку з проходженням військової служби (наказ №3092 від 12.10.1983 р.).
З 24.10.1983 по 29.11.1985 роки проходив військову службу (військовий квиток серії НОМЕР_5 від 06.10.1983 р).
29.12.1985 року був зарахований на посаду кіномеханіка ІІ категорії кінотеатру Родина(наказ №10891 від 29.12.1985 р.).
15.02.1987 року був переведений на посаду кіномеханіка І категорії (наказ №11 від 15.02.1987 р.).
01.07.1989 року ОСОБА_2 був перейменований в Об`єднану дирекцію кінотеатрів №2 (наказ №69 ГКД від 15.07.1983 р.).
31.10.1991 року позивач був звільнений через переведення до МП Топаз (наказ №80 §5 від 28.10.1991 р.).
01.11.1991 року був прийнятий в МП Топаз на посаду агента-адміністратора по прокату кіно-відеофільмів (наказ №29-р від 01.11.1991 р.).
01.04.1992 року був звільнений за власним бажанням за статтею 38 КЗоТ УССР(наказ №40-р від 01.04.1992 р.).
11.06.1992 року був прийнятий на роботу в МП ЕОЯ на посаду голови коптильного цеху (наказ №9 від 10.06.1992 р.).
13.07.1992 року переведений на посаду завідувача директора підприємства по комерційній частині (наказ №12 від 13.07.1992 р.).
01.02.1993 року був звільнений за власним бажанням (наказ №21 від 01.02.1993 р.).
02.02.1993 року був прийнятий на посаду завідувача відділом маркетингу та менеджменту в МП ТЕХНОПАРК-СЕРВІС(наказ №5 від 02.02.1993 р.).
14.09.1993 року був звільнений за власним бажанням (наказ №33 від 14.09.1993 р.).
15.09.1993 позивач був прийнятий на посаду завідувача директора ТОВ Оріон Трейдинг ЛТД (наказ б/н від 15.09.1993 р.).
01.07.2002 року позивач був звільнений за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗоТ України (наказ №1 від 08.07.2002 р.).
04.07.2002 року позивач був прийнятий на посаду завідувача матеріальним складом до КЗ Дитяча міська клінічна лікарня №3 ім.проф. М.Ф.Руднєва (наказ №90 ос від 08.07.2002 р.).
01.01.2012 року на підставі рішення сесії Дніпропетровської обласної ради від 27.12.2011 року №196-10/II комунальний заклад Дитяча міська клінічна лікарня №3 ім.проф. М.Ф.Руднєва перейменований в комунальний заклад Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня №3 ім. проф. М.Ф.Руднєва Дніпропетровської обласної ради (наказ №202 від 30.12.2011 р.).
На підставі рішення сесії Дніпропетровської обласної ради від 26.09.2014 року №575-27/II комунальний заклад Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня №3 ім. проф. М.Ф.Руднєва Дніпропетровської обласної ради перейменований в комунальний заклад Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім.проф.Руднєва Дніпропетровської обласної ради (наказ №197 від 02.10.2014 р.).
29.11.2018 року звільнений з посади згідно ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) (наказ №853 ос від 29.11.2018 р.).
04.12.2018 року позивач був прийнятий на посаду завідувача матеріальним складом до комунального закладу Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім.проф.Руднєва Дніпропетровської обласної ради (наказ №865 ос від 30.11.2018 р.).
На підставі рішення сесії Дніпропетровської обласної ради від 14.02.2020 року №584-21/VII комунальний заклад Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім.проф.Руднєва Дніпропетровської обласної ради перейменований в комунальне підприємство Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім.проф.Руднєва Дніпропетровської обласної ради (наказ №116 від 17.02.2020 р.).
02.08.2021 року на підставі рішення сесії Дніпровської міської ради від 28.07.2021 року №89/9 комунальне підприємство Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім.проф.Руднєва Дніпропетровської обласної ради перейменований в комунальне некомерційне підприємство Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім.проф.Руднєва Дніпровської міської ради (наказ №323 від 29.07.2021 р.).
03.03.2023 року позивач був звільнений з посади згідно ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) (наказ №215 ос-тр від 03.03.2023 р.).
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що трудова книжка та архівна довідка позивача містить неправдиві або недостовірні відомості щодо періодів трудової діяльності позивача.
Апеляційний суд зазначає, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а, від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є уповноважений орган.
За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Поряд із цим суд зауважує, що особа не може відповідати за правильність та повноту оформлення її трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах або обрахунку страхового стажу.
Висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 року по справі №687/975/17.
При цьому, суд враховує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи стосовно якої її оформлено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці та їх належне оформлення законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису або його неналежне оформлення не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судому постановах від 02 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 26 червня 2019 року у справі №423/3762/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №683/737/17, від 09 серпня 2019 року у справі №654/890/17, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Разом з тим, наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.
Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №127/9055/17.
Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, від 23 жовтня 2019 року у справі №263/3783/17, від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22 та інших.
Окрім того, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 року у справі №638/18467/15-а та від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а.
В той же час, відповідачем не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача, натомість відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 в адміністративній справі №160/19509/25 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 в адміністративній справі №160/19509/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Сафронова 

суддя С.В. Чабаненко