ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/7196/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Луцович М.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ 20453063) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 
1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу наступні періоди її роботи: з 15.08.1976 р. по 06.12.1976 р., з 18.04.1977 р. по 01.10.1977 р. в колгоспі «Мадлисна»; з 01.04.1978 по 30.08.1978 р., з 14.09.1978 р. по 14.11.1978 р. в колгоспі «Кр.Октябрь»; з 11.05.1979 р. по 21.12.1987 р. у колгоспі Ленина; з 01.04.1991 р. по 02.01.1999 р. у Агрофірмі «Тиса»; 
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити та відновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням періодів її роботи: з 15.08.1976 р. по 06.12.1976 р., з 18.04.1977 р. по 01.10.1977 р. в колгоспі «Мадлисна»; з 01.04.1978 по 30.08.1978 р., з 14.09.1978 р. п 14.11.1978 р. в колгоспі «Кр.Октябрь»; з 11.05.1979 р. 21.12.1987 р. у колгоспі Ленина; з 01.04.1991 р. по 02.01.1999 р. у Агрофірмі «Тиса», починаючи з часу набуття нею права на пенсію. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням ПФУ в Закарпатській області прийнято рішення про призначення позивачу пенсії за віком, однак в подальшому протиправно припинено нарахування та виплату такої, оскільки після проведення перевірки призначення пенсії пенсійним органом встановлено, що при розрахунку пенсії до стажу роботи враховано періоди роботи з 01.04.1991 р. по 02.01.1999 р. згідно трудової книжки НОМЕР_2 , котрий потребує уточнення, оскільки запис в трудовій книжці про роботу внесений з порушенням Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок». Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та вказує, що її трудова книжка містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач щодо задоволення позовної заяви заперечив. Відзив мотивовано тим, що на підставі наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 18.06.2025 року №856, направлення на проведення перевірки від 18.06.2025 року №3234/КПР, з метою виконання службової записки від 06.06.2025 року №8182/03-16 проведено перевірку стажу роботи, заробітної плати та довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 22.09.2019 року №07-04/146, виданої Архівним відділом Тячівської районної державної адміністрації, на гр. ОСОБА_1 , за період роботи з 01.04.1991 року по 02.01.1999 року в КСГП «Тиса». За результатами перевірки стажу роботи та довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 22.09.2019 року №07-04/146 виданої на гр. ОСОБА_1 за період роботи з 01.04.1991 року по 02.01.1999 року в КСГП «Тиса», виявлено розбіжності з даними первинних документів. осіб на ПІБ гр. ОСОБА_1 не значиться. За результатами опрацювання акту перевірки стажу роботи стаж роботи позивача зменшився і становив 11 років 9 місяців 2 дні, що є недостатнім для призначення пенсії. Зазначає, що Головне управління діяло в межах чинного законодавства, порядок дій було повністю дотримано, порушень з боку органу Пенсійного Фонду відсутні. Відтак, позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивач 28.05.2025 року звернулася за призначенням пенсії за віком та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №072350002066 від 06.06.2025 позивачу з 07.06.2025 призначено пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При призначенні пенсії позивачу було враховано 16 років 7 місяців 28 днів страхового стажу.
На підставі наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 18.06.2025 року №856, направлення на проведення перевірки від 18.06.2025 року №3234/КПР, головним спеціалістом відділу контрольно-перевірочної роботи №2 Управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області, з метою виконання службової записки від 06.06.2025 року №8182/03-16 проведено перевірку стажу роботи, заробітної плати та довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 22.09.2019 року №07-04/146, виданої Архівним відділом Тячівської районної державної адміністрації, на гр. ОСОБА_1 , за період роботи з 01.04.1991 року по 02.01.1999 року в КСГП «Тиса». 
За результатами перевірки стажу роботи та довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 22.09.2019 року №07-04/146, виданої на гр. ОСОБА_1 за період роботи з 01.04.1991 року по 02.01.1999 року в КСГП «Тиса», виявлено розбіжності з даними первинних документів, які викладені в акті №0700-0903-1/3071 від 23.06.2025, а саме: 
- у довідці про заробітну плату для обчислення пенсії від 22.09.2019 року №07-04/146 розбіжності з даними первинних документів у квітні 1991 року, 
- підтвердити стаж роботи зазначений у записах 12 та 13 трудової книжки НОМЕР_3 гр. ОСОБА_1 не має можливості, так як справи «Накази (розпорядження) з кадрових питань, особового складу, щорічні відпустки та відпустки без збереження заробітної плати» архівний відділ Тячівської РДА на зберігання не поступали; 
- у справах «Книги нарахування заробітної плати» за 1996 - 2000 роки гр. ОСОБА_1 не значиться; 
- гр. ОСОБА_1 у первинних документах значиться без зазначення року народження та посади на ПІБ « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », інших осіб на ПІБ гр. ОСОБА_1 не значиться. 
За результатами опрацювання акту перевірки №0700-0903-1/3071 від 23.06.2025 стаж роботи зменшився і становить 11 років 9 місяців 2 дні,, що є недостатнім для призначення пенсії.
Розпорядженням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області по ЕПС №072350002066 від 22.09.2025 припинено виплату пенсії ОСОБА_1 кодом « 15» приховані або надані недостовірні дані з 07.06.2025. Відповідно до службової записки № 14297/03-16 від 22.09.2025 року про припинення виплати пенсії постійною причиною (код 15) у зв`язку з недостатнім стажем для призначення пенсії за віком.
Не погоджуючись із діями відповідача про припинення нарахування та виплати пенсії за віком, позивач звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За приписами частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року.
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначеним нормам відповідає пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок № 637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено і Порядком №637.
Водночас, на момент заповнення трудової книжки в спірних записах, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці і соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162), яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників».
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (аналогічна норма є в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджений наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу,
Аналогічна норма є в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, де у пункті 2.4 зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993». 
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 2.5 Інструкції №162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення та ін. виправлення робиться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана зробити працівникові в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Так, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що при призначенні пенсії до стажу роботи позивачу враховано періоди роботи з 01.04.1991 по 02.01.1999 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , котрий потребує уточнення, оскільки запис в трудовій книжці про роботу внесений з порушенням Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок», а саме: не вказано назву організації при прийнятті на роботу, відсутнє ПІБ відповідальної особи, що вносила запис, та період роботи завірено печаткою старого взірця. 
У зв`язку з вказаним проведено перевірку страхового стажу позивача, за наслідками якої винесено акт №0700-0903-1/3071 від 23.06.2025 та розпорядження №072350002066 від 22.09.2025 про припинення виплати пенсії.
Разом з цим з матеріалів справи вбачається, що при перегляді страхового стажу згідно записів трудової книжки та припиненні виплати пенсії позивачу відповідачем також не враховані періоди трудової діяльності з 15.08.1976 по 06.12.1976; з 18.04.1977 по 01.10.1977; з 01.04.1978 по 30.08.1978; з 14.09.1978 по 14.11.1978; з 11.05.1979 по 21.12.1987. При цьому відповідачем не наведено жодних обґрунтувань та підстав для неврахування таких періодів до страхового стажу позивача.
Судом досліджено трудову книжку позивача серії НОМЕР_2 від 16.09.1976 та встановлено, що спірні періоди роботи з 15.08.1976 по 06.12.1976; з 18.04.1977 по 01.10.1977; з 01.04.1978 по 30.08.1978; з 14.09.1978 по 14.11.1978; з 11.05.1979 по 21.12.1987, а тому числі в Агрофірмі «Тиса» з 01.04.1991 року по 02.01.1999 року, виконані в хронологічному порядку, містять підписи відповідальних осіб та печатки відповідних підприємств, відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені підписом уповноваженої особи, з них можна точно встановити про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.
Так, з аналізу вищенаведених норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.
Зрештою, суд переконаний, з огляду на вказані вище положення Інструкції та Порядку, що важливим для врахування відповідного періоду роботи особи до її страхового стажу, що дає право на пенсію, є наявність відповідних записів у трудовій книжці щодо такої роботи, а не якість оформлення трудової книжки працівника його роботодавцем.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а, від 19.12.2019 року у справі № 307/541/17.
Також, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. 
Отже, виявлені відповідачем недоліки у заповненні трудової книжки позивача при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу (прийняття на роботу, переведення, звільнення з роботи тощо), не є підставою для не зарахування спірного періоду до стажу її роботи.
Таким чином, спірні період роботи з 15.08.1976 по 06.12.1976; з 18.04.1977 по 01.10.1977; з 01.04.1978 по 30.08.1978; з 14.09.1978 по 14.11.1978; з 11.05.1979 по 21.12.1987, в тому числі період роботи з 01.04.1991 року по 02.01.1999 року в Агрофірмі «Тиса», щодо якого відповідачем проведено перевірку, підлягали зарахуванню до страхового стажу позивача.
Статтею 49 Закону №1058-VI визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії.
Так, відповідно до частини 1 статті 49 Закон №1058-VI виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; {Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009} 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Частинами 2, 3 статті 49 Закону №1058-VI встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
У разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.
Як вже встановлено судом, позивач 28.05.2025 року звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком та з 07.06.2025 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж позивача при призначенні становив 16 років 7 місяців 28 днів. 
Однак, в подальшому розпорядженням ГУ ПФ України в Закарпатській області по ЕПС №072350002066 від 22.09.2025 переглянуто стаж згідно записів трудової книжки, який становить 11 років 9 місяців 2 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, вирішено пенсію припинити кодом « 15» приховані або надані недостовірні дані з 07.06.2025.
Суд вкотре наголошує, що основним документом, що підтверджує стаж особи є трудова книжка. Трудова книжка позивача не містять жодних виправлень або підчищень, які б могли свідчити про підроблення записів у ній, доказів протилежного до суду не надано.
Враховуючи вищенаведене, на переконання суду, відповідач приймаючи розпорядження №072350002066 від 22.09.2025 не встановив жодної з обставин, з якою закон пов`язує обов`язок прийняття пенсійним органом рішення про припинення виплати пенсії, та не обґрунтував належним чином це розпорядження такою обставиною. 
Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі Суханов та Ільченко проти України, N N 68385/10, 71378/10, § 25, рішення від 26 червня 2014 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.
Тому, не виплачуючи позивачеві пенсію за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач 1 порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі Щокін проти України,23759/03, 37943/06, § 33, рішення від 14 жовтня 2010 року, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.
Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.
З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.
Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що розпорядження про припинення позивачу виплати пенсії прийнято відповідачем не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, а тому розпорядження по ЕПС №072350002066 від 22.09.2025 є протиправним та підлягає скасуванню, а також необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності з 15.08.1976 по 06.12.1976, з 18.04.1977 по 01.10.1977, з 01.04.1978 по 30.08.1978, з 14.09.1978 по 14.11.1978, з 11.05.1979 по 21.12.1987, з 01.04.1991 року по 02.01.1999 року, згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 16.09.1976 та поновити нарахування та виплату пенсії за віком з 07.06.2025 року, тобто з моменту призначення позивачу пенсії за віком.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).
Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ 20453063) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області по ЕПС №072350002066 від 22.09.2025 про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.06.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності з 15.08.1976 по 06.12.1976, з 18.04.1977 по 01.10.1977, з 01.04.1978 по 30.08.1978, з 14.09.1978 по 14.11.1978, з 11.05.1979 по 21.12.1987, з 01.04.1991 року по 02.01.1999 року, згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 16.09.1976, та поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за віком з 07 червня 2025 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ 20453063) судові витрати у сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	М.М. Луцович