Справа № 734/3011/25
Провадження № 1-кп/734/78/26

В И Р О К
іменем України

29 квітня 2026 року	  	селище Козелець	

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання – ОСОБА_2 ,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
захисника – адвоката ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому засіданні кримінальне провадження № 42025270300000060 від 04.04.2015 за обвинуваченням  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сухоліси Білоцерківського району Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, яка проживає окремо, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, 

встановив:
Вимогами ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 1126-VII, з 17.03.2014 в країні почав діяти особливий період.
28.01.2015 військовозобов`язаного молодшого сержанта ОСОБА_6 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 та в той же день направлено для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (на даний час військова частина НОМЕР_2 ).
Відповідно до ч. 4 ст. 2, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період вважається день відправлення їх у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.
Отже, з 28.01.2015 молодший сержант ОСОБА_7 почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 (на даний час військова частина НОМЕР_2 ) та набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 19 від 28.01.2015 молодшого сержанта ОСОБА_6 призначено на посаду курсанта навчальної роти, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період молодший сержант ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.
Однак під час дії особливого періоду, напередодні 19.02.2015 у молодшого сержанта ОСОБА_6 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на самовільне залишення військової частини польова - пошта НОМЕР_1 (на даний час військова частина НОМЕР_2 ) з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби, який він реалізував за наступних обставин.
Так, на виконання свого кримінально-протиправного умислу молодший сержант ОСОБА_7 у порушення вищевказаного законодавства, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин та дозволу відповідних командирів, в умовах особливого періоду, 19.02.2015 приблизно о 10:20 год самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 (на даний час військова частина НОМЕР_2 ), яка дислокувалася у АДРЕСА_2 , та до 07.07.2025 включно проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини за наявності реальної можливості для цього та по даний час в розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 (на даний час військова частина НОМЕР_2 ) не повернувся.
У подальшому, 08.07.2025 молодший сержант ОСОБА_7 самостійно прибув до слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві та заявив про вчинене ним кримінальне правопорушення.
У судовому засіданні ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким із учасників процесу не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку
Допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що інкриміноване обвинуваченому діяння повністю доведено і вірно кваліфіковано за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад місяць.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, тривалість його вчинення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем служби характеризувався позитивно, його вік, сімейний стан, наявність на утриманні малолітньої дитини, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання за відсутності обставин, що обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції цієї статті.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Процесуальні витрати і речові докази відсутні.
До набрання вироком законної сили слід залишити ОСОБА_4 застосований до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою. 
Керуючись ст. 349, 371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з часу набрання вироком законної сили.
На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув?язнення із 22.01.2026 до 24.01.2026, з 03.03.2026 до набрання вироком законної сили, із розрахунку день за день. 
До набрання вироком законної сили залишити  ОСОБА_4 застосований до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із моменту його проголошення.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя  ОСОБА_8