Номер провадження: 33/813/236/26
Номер справи місцевого суду: 504/3210/25 
Головуючий у першій інстанції Якимів А. В. 
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря – Зєйналової А.Ф.к., ОСОБА_1 , адвоката Каплі Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Доброславського районного суду Одеської області від 24 листопада 2025 року у у справі про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
встановив:

Постановою Доброславського районного суду Одеської області від 24 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.
З вказаної постанови вбачається, що 01.08.2025 року о 08:15 год. за адресою: с. Доброслав, дорога Вознесенськ-Новий Буг 47 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Рено Дастер, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, шкіри обличчя, тремтіння рук, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з постановою Доброславського районного суду Одеської області від 24 листопада 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
1)протокол про адміністративне правопорушення не відповідає нормам ст. 254, 256 КУпАП;
2)будь-яких доказів про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху до матеріалів справи не додано;
3)права та обов`язки, відповідно до ст. 268 КУпАП ОСОБА_1 не роз`яснювалися;
4)з відеозаписів, які приєднані до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував на пасажирському сидінні, а не керує транспортним засобом, за кермом знаходилась ОСОБА_2 ;
5)суд не мав права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення та самостійно за власним бажанням допитувати в якості свідка працівника поліції, оскільки останній є заінтересованою особою.
Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення .
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , адвоката Каплю Т.А., які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.
Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:
-протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №408800 від 01.08.2025 року з якого вбачається, що 01.08.2025 року о 08:15 год. за адресою: с. Доброслав, дорога Вознесенськ-Новий Буг 47 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Рено Дастер, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, шкіри обличчя, тремтіння рук, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП;
-направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що 01.08.2025 року о 08:30 год., ОСОБА_1 було запропоновано проїхати до КНП «ОДМЦПЗ» ООР для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку із виявленням у нього працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, однак огляду проведено не було з підстав відмови водія;
-роздруківка з бази ІКС ІПНП «Адмінпрактика», з якої вбачається, що посвідчення водія НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримав 15.10.1998 року;
-відеозапис, який було приєднано до матеріалів справи та з якого вбачається, що транспортний засіб Рено Дастер, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було зупинено працівникам на блок-посту. Працівник поліції підійшов до транспортного засобу за кермом якого перебувала ОСОБА_2 , на пасажирському сидінні перебував ОСОБА_1 . Працівник поліції зауважив на тому, що транспортний засіб було зупинено у зв`язку із тим, що водій не зупинився перед знаком «Стоп», а також у зв`язку із тим, що до блок посту даний автомобіль зупинився та водій помінявся місцями із пасажиркою. ОСОБА_2 почала сперечатися із працівником поліції, що весь час за кермом перебувала саме вона. Працівник поліції зауважив на тому, що на камерах відеоспостереження у Доброславі, було зафіксовано, що за кермом перебував ОСОБА_1 і весь час до блок-посту, саме він керував даним транспортним засобом. Крім того, дані матеріали будуть працівниками поліції приєднані до матеріалів справи. Далі працівник поліції підійшов до ОСОБА_1 та показав ОСОБА_1 , що по камерах видно, як він сидів за кермом. Потім працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що у нього виникла підозра, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із тим, що від нього відчувається запах алкоголю з порожнини рота, а також вбачається почервоніння обличчя, почервоніння очей. У зв`язку із чим запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер, або проїхати до медичного закладу. ОСОБА_1 сказав, що він відмовляється, додавши, що він не перебуває за кермом. Працівник поліції зауважив ОСОБА_1 на тому, що відмова від проходження від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку є самостійно підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Працівник поліції повідомив, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення, треба зачекати, щоб ознайомитися. ОСОБА_1 сказав, що нічого підписувати не буде. Крім того, надано відеозапис, з якого вбачається, що 01.08.2025 року, приблизно о 08:15 год. по дорозі їде автомобіль марки Рено Дастер у якому сидять дві особи. Також, зроблено роздруківку фотографій з даного відео з якого вбачається, що за кермом перебуває особа у білій футболці.
З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції були допитані у якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які під присягою надали свої пояснення. Так ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_1 раніше він не знав. 01.08.2025 року ніс службу на автодорозі Одеса-Вознесенськ, побачив, що приблизно за 150-200 м. від блок-посту на узбіччі зупинився автомобіль. Із нього вийшов водій, обійшов машину позаду і пересів на пасажирське сидіння. Жіночка вийшла з переднього сидіння та сіла за кермо. Напарник зупинив цей автомобіль. У пасажира були ознаки алкогольного сп`яніння. Запропонували пройти огляд за допомогою приладу Драгер, або проїхати до медичного закладу. ОСОБА_1 відмовився. Водій сказв, що пересів із заднього сидіння на переднє. Працівникам поліції перекинули відеозапис, з якого видно, що ОСОБА_1 був одягнений в світлий одяг, а жіночка в темний. Запах алкоголю відчувався від ОСОБА_1 .
ОСОБА_3 пояснив, що 01.08.2025 року ніс службу на 46 км. автодороги Одеса-Вознесенськ, приблизно за 200 м. із-за керма вийшов ОСОБА_1 та пересів на пасажирське сидіння. Вони запитали, чому пересіли, ОСОБА_2 сказала, що вони не пересаджувалися. При спілкуванні було чути запах алкоголю. Запропонували пройти медичний огляд. З відеозапису який їм було надано, видно, що за кермом був ОСОБА_1 ОСОБА_5 складав протокол.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував того факту, що він пересів, проте зазначив, що пересів із заднього сидіння на переднє.
Отже, не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги про те, що з відеозаписів, які приєднані до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував на пасажирському сидінні, а не керує транспортним засобом, за кермом знаходилась ОСОБА_2 огляду на таке.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формуються обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.
Відповідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Так, в протоколі серії ЕПР1 №408800 від 01.08.2025 року вказано, що в зазначений день та час ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що являє собою суть інкримінованого йому правопорушення.
До протоколу долучені наступні докази, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку: направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; роздруківка з бази ІКС ІПНП «Адмінпрактика»; відеозапис, фотографії.
Крім того, для забезпечення повного, об`єктивного та обґрунтованого розгляду справи у суді першої інстанції були допитані свідки. 
ОСОБА_1 не були спростовані показання свідків, які зазначили, що вони особисто бачили, що перед тим, як під`їхати до блок-посту пасажир та водій помінялися місцями. Крім того, дослідженими відеозаписами навпаки доводиться той факт, що на передніх сидіннях було дві особи, одна у темній футболці, інша у світлій. Із моменту фіксування транспортного засобу в якому дві особи сиділи на передніх сидіннях минуло не більше двох хвилин до того, як вказаний автомобіль під`їхав до блок-посту, а тому посилання ОСОБА_1 про те, що він начебто пересів із заднього сидіння не знайшли свого підтвердження, а тому сприймаються судом, як спроба уникнення відповідальності. 
Відповідно до п.2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
ОСОБА_1 таким правом не скористався, зауважень або заперечень, при складанні протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП не вказав. Вказуючи про порушення співробітниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апелянт не надав до суду доказів про звернення зі скаргами на дії поліцейського до компетентних органів, що дає підстави суду вважати такі посилання апеляційної скарги, як спроби апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Отже, виходячи з викладеного, апеляційний суд визнає вказані докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 01.08.2025 року та інкримінуються ОСОБА_1 .
Довід апеляційної скарги про те, що будь-яких доказів про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху до матеріалів справи не додано, суд апеляційної інстанції зауважує на такому, що транспортний засіб було зупинено з підстав того, що він не зупинився на знак «Стоп». Крім того, працівники поліції неодноразово зауважували ОСОБА_1 на тому, що саме він керував транспортним засобом, проте за 200 м. перед блок-постом пересів на пасажирське сидіння. Також, зауважує той факт, що зупинено його було на блок-посту, а незазначення про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху не може бути підставою скасування постанови суду, оскільки це не є предметом розгляду даної справи, крім того не спростовують об`єктивної сторони, що складає склад правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП
Не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги про те, що права та обов`язки, відповідно до ст. 268 КУпАП ОСОБА_1 не роз`яснювалися з підстав того, що сам ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу та ознайомлення із ним.
Відповідно до п.п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.
Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів, зокрема, на стан алкогольного сп`яніння визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735, якою встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану (пункт 2 розділу І).
Згідно пунктів 2, 3 Розділу 1 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Пунктом 6 розділу І Інструкції визначено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Пунктами 1-5, 7, 10 Розділу ІІ зазначеної Інструкції встановлено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі – акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Отже, саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і складено протокол про адміністративне правопорушенні з посиланням на порушення водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України. 
Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Отже, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення з відеореєстратора, дані про який внесені у протокол про адміністративне правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП. 
Також з дослідженого відеозапису не вбачається будь-яких порушень працівниками поліції «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Водночас, відповідно до п. 1.4.5 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів)», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року, однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів.
Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.
Між тим, апеляційний суд доходить до переконання, що з відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 було повідомлено про причину зупинення його транспортного засобу, йому були роз`яснені його права та обов`язки передбачені чинним законодавством, а також факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і у медичному закладі. 
Враховуючи те, що у водія ОСОБА_1 поліцейськими були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, зазначені у п. 1.3. 1.4 Інструкції (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), водій повинен був на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку.
Апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння - складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності з іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.
Посилання апеляційної скарги про те, що суд не мав права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення та самостійно за власним бажанням допитувати в якості свідка працівника поліції, оскільки останні є заінтересованими особами, судом апеляційної інстанції відхиляються, так як пояснення вказаних осіб відповідають вимогам, що ставляться до доказів по справі, вони є такими, що відносяться до справи, є належними та допустимим, а обставин, які б виключали можливість вказаних осіб давати пояснення та їх невідповідність вимогам ст. 272 КУпАП по справі не встановлено.
Також справа не містить ознак збирання судом доказів з власної ініціативи, справу розглянуто в межах доказів, наявних у справі, а допит працівників поліції у судовому засіданні, які принесли присягу, не свідчить про збирання доказів судом, є процедурою визначеною законом в межах компетенції суду.
Щодо посилань апеляційної скарги на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає нормам ст. 254, 256 КУпАП, суд апеляційної інстанції зауважує на такому.
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 (Оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1) складається в письмовій формі відповідно до ст. 254 КУпАП. За наявності технічної можливості протокол про адміністративне правопорушення складається в електронній формі з автоматичним присвоєнням йому відповідної серії та номера, який роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв.
Нормами КУпАП визначено форму і основні елементи протоколу про адміністративне правопорушення та змісту постанови, що приймається в конкретній справі. У них повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення та відомості, необхідні для розгляду справи, зокрема, дані про час, місце вчинення адміністративного правопорушення, його суть, дані про свідків і потерпілих, їх пояснення, а якщо правопорушенням спричинено матеріальну шкоду, про це також зазначається у процесуальних документах, тобто всі обставини правопорушення, отримані на підставі дослідження та оцінки доказів в їх сукупності, обґрунтування наявності складу правопорушення.
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №408800 від 01.08.2025, відносно ОСОБА_1 , складений з дотриманням вимог ст. ст. 254, 256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до нього.
В апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог ст. ст. 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.
Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Доброславського районного суду Одеської області від 24 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського 
апеляційного суду С.О. Погорєлова