ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 червня 2026 року справа №200/17045/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Пивовар І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2026 року (головуючий суддя І інстанції – Чучко В.М.), складену у повному обсязі 06 березня 2026 року, у справі № 200/17045/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 (далі – позивач) звернулась до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (надалі – відповідач), про: 
- визнання протиправною бездіяльності Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 , як учаснику бойових дій, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язання Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 , як учаснику бойових дій разову грошову допомогу до 05 травня за 2021 роки відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” у розмірі 7 354,00 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.01.2022 року, яке набрало законної сили 19.02.2022 року, стягнуто з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (Донецька область, проспект Миру, будинок 70, код ЄДРПОУ 41336065) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), як учаснику бойових дій, разову грошову допомогу до 05 травня за 2021 роки, відповідно статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” у розмірі 7 354,00 гривень.
23 лютого 2026 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі №200/17045/21.
Заява обґрунтована тим, що 09.02.2026 представником позивача адвокатом Матвійчук Н.Є. направлено на електронну адресу відповідача лист з проханням виконати рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/17045/21 від 22.01.2022 шляхом перерахування коштів на банківський рахунок ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_2 . Станом на 23.02.2026 рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/17045/21 від 22.01.2022 відповідачем не виконане.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2026 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №200/17045/21 відмовлено. 
Не погодившись з вищевказаною ухвалою, позивач (через свого представника) подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати вищевказану ухвалу, оскільки рішення суду по цій справі не є виконаним та встановити контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідачів подати до суду звіт про його виконання протягом 15 днів.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її та позивача відсутності.
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
У відповідності до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.
Суд звертає увагу, що вищезазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.
Аналіз цих рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача. 
У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України” (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені заяви позивача про встановлення судового контролю, виходив з того, що виконання рішення у справі № 200/17045/21 щодо стягнення з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_2 як учаснику бойових дій, разову грошову допомогу до 05 травня за 2021 роки, відповідно статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” у розмірі 7 354,00 гривень, підлягає виконанню органами Казначейства.
Однак, застосування ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства підлягає у разі саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.
В матеріалах справи відсутні відомості щодо виконання судового рішення, відтак, судовий контроль має бути встановленим.
Порядок виконання рішення суду (органом Казначейської служби чи самостійно відповідачем) у даному випадку не впливає на встановлення судового контролю за його виконанням.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати спірну ухвалу суду та встановити контроль за виконанням рішення суду – шляхом зобов`язати відповідача подати до суду звіт про його повне виконання у місячний строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції та частково задовольнити заяву позивача про встановлення судового контролю.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2026 року – скасувати.
Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради протягом одного місяця з дня отримання копії даної ухвали подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року по справі № 200/17045/21. 
Попередити керівника Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про можливість накладення штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за наслідками розгляду звіту або у разі неподання звіту про виконання рішення суду.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Повне судове рішення складено 15 червня 2026 року. 

Судді А.В. Гайдар 
Е.Г. Казначеєв
І.В. Пивовар