707/3476/25 
2/707/565/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
30 червня 2026 року м. Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Волкової Н.С.,
за участю секретаря Максименко М.В.,
представника позивача Скаско В.О.,
представника відповідача Попової І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у змішаній формі, з викликом (повідомленням) сторін в м. Черкаси цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

1. Позиції сторін, процесуальні дії
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулося до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами кредиту, посилаючись на наступне.
01.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір № 0634165985. Пізніше, 14 липня 2021 року було укладено договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 0634165985. 10 січня 2023 року було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 0634165985. 18 лютого 2025 року було укладено договір № 18-02/25, відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 0634165985. Загальний розмір заборгованості за договором № 0634165985 від 01 листопада 2019 року становить 54 348,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 2 800,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 51 548,00 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 36 463,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 2 800,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 33 663,00 грн.
Також, 18.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір № 10001351267. Пізніше, 11 травня 2021 року було укладено договір факторингу № 110520221, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 10001351267. 23 травня 2024 року було укладено договір № 23/05/24, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №10001351267. Загальний розмір заборгованості за договором №10001351267 від 18 грудня 2019 року становить 13 695,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5 500,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 8 195,00 грн.
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за договорами № 10001351267 від 18 грудня 2019 року та № 0634165985 від 01 листопада 2019 року в загальному розмірі 50 158,00 грн. В обґрунтування позову позивач посилався на порушення відповідачем умов договорів кредиту щодо порядку повернення кредитних коштів. 
1.2. Відповідно до ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 20 січня 2026 року скасовано заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14 жовтня 2025 року по справі №707/3476/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Справу передано до канцелярії суду для присвоєння нового номера провадження. Призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження у змішаній формі, з викликом сторін.
1.3. 04 лютого 2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача – адвоката Попової І.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність електронних доказів, а саме: договору №10001351267 від 18.12.2019 та договору № 0634165985 від 01.11.2019 з можливістю перевірки електронного файлу підпису, що позбавляє можливості перевірити відповідність паперових примірників наданих до суду.Крім того, до позовної заяви не надано жодного доказу перерахування коштів згідно з кредитними договорами на рахунки, які відкриті на ім`я відповідача. Таким чином, суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Також указала про те, що розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи та витраченим адвокатом часом, а докази понесених судових витрат не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
1.4. 11 лютого 2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача – Сердійчук Я.Я. надійшла відповідь на відзив, в якому просила поновити процесуальний строк на її подання та долучити до матеріалів справи, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія, а кредитні договори з додатками, заборгованість у зв`язку із неналежним виконанням якого просить стягнути позивач, підписані одноразовим ідентифікатором, що забезпечує їх юридичну силу відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Зазначено, що відповідач не наводить обґрунтування завищеної вартості послуг, а заперечення не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями.
Разом з матеріалами відповіді на відзив, подано клопотання про витребування доказів, в обґрунтування якого вказано про те, що у позовній заяві не зазначено про необхідність витребування доказів, оскільки, зважаючи на норми законодавства, позивачем було надано належні та допустимі докази, що підтверджують його позицію, а необхідність витребування безпосередньо банківської виписки виникла в процесі розгляду справи в суді. Крім того, просить поновити процесуальний строк на його подання, оскільки поновлення процесуального строку на витребування доказів у даному випадку відповідає завданню цивільного судочинства та конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись, як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
1.5. 16 лютого 2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача – адвоката Попової І.П. подано заперечення (на відповідь на відзив) в якому просить залишити без задоволення клопотання про витребування доказів, подане представником позивача, посилаючись на пропуск позивачем процесуального строку на подання вказаного клопотання, крім того, не обґрунтована неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від позивача, відсутні докази про вжиті заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів. Також, указала про те, що позивач у відповіді на відзив не заперечує та не спростовує тих обставин, що умови кредитних договорів суперечать актам цивільного законодавства, а їх паперові копії PDF-файлів не містять жодної інформації про використання позичальником одноразового ідентифікатора.
1.6. 20 лютого 2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача – адвоката Попової І.П. подано додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (див.: постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21). В обґрунтування заперечень, посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 лютого 2026 року в справі № 758/14925/23 (провадження 61-4523св25).
1.7. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2026 року клопотання представника позивача про витребування доказів, задоволено. Поновлено строк для подання клопотання про витребування доказів. Витребувано від АТ «Креді Агріколь Банк» інформацію по рахункам відповідача. 
1.8. 02 березня 2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача – адвоката Попової І.П. подано клопотання про витребування доказів, в обґрунтування якого вказує про те, що позивачем не надано електронних доказів, а саме: договору №10001351267 від 18.12.2019 та договору № 0634165985 від 01.11.2019 з можливістю перевірки електронного файлу підпису, що позбавляє можливості перевірити відповідність паперових примірників договорів, наданих до суду. Відповідач ставить під сумнів відповідність паперових копій вказаних вище електронних договорів, які надані позивачем в форматі PDF-файлів. У відзиві на позовну заяву та у запереченні на відповідь на відзив, відповідач наголошував на тому, що позивачем не надано до суду електронних доказів, на підставі яких позивач обґрунтовує позовні вимоги, проте до цього часу позивачем такі докази до суду не надані. З огляду на вказане, враховуючи вимоги норм ЦПК України, зважаючи на останню правову позицію Верховного Суду щодо необхідності встановлення обставин достовірності, цілісності і незмінюваності змісту електронного кредитного договору, що є ключовим у цій справі, оскільки від нього залежить те, чи може цей договір уважатися укладеним у письмовій формі або щонайменше чи можуть окремі його положення вважатися такими, що оформлені саме письмово, просить задовольнити клопотання про витребування доказів, поновивши процесуальний строк на його подання.
1.9. 11 березня 2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача – Сердійчук Я.Я. подано заперечення в якому просить залишити без задоволення клопотання про витребування доказів, подане представником позивача від 02.03.2026, посилаючись на те, що договори були підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Підсумовуючи вищезазначене, вважають, що необхідність витребування оригіналу кредитних договорів із врахуванням вищезазначеного – відсутня.
1.10. 20 березня 2026 року на виконання ухвали суду АТ «Креді Агріколь Банк» надав запитувану інформацію. 
1.11. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 31 березня 2026 року клопотання представника відповідача про витребування доказів, задоволено. Поновлено строк для подання клопотання, витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» для дослідження у судовому розгляді оригінали електронних доказів.
1.12. 27 квітня 2026 року від представника позивача – Сердійчук Я.Я. надійшла заява на виконання ухвали суду в якій просить долучити до матеріалів справи електронні документи, подані на DVD-R диску та визнати електронні документи належними та допустимими доказами відповідно до статей 7 та 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» і практики Верховного Суду України. Також зазначила, що положеннями Законів України «Про електронні довірчі послуги» та «Про електронну комерцію» різниця між Одноразовим ідентифікатором та ОСОБА_2 полягає лише в способі ідентифікації підписувача та ступеня захисту такого підпису. Але юридично вони мають однакову силу. Підпис з використанням одноразового ідентифікатора не можливо перевірити через спеціальні сервіси, однак, дійсність укладення договорів з використанням таких підписів вже неодноразово підтверджувалася в судовій практиці. Крім того, оскільки кредитні договори укладено за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора, файл кваліфікованого електронного підпису позичальника у ТОВ «Факторинг Партнерс» відсутній, що відповідає природі такого способу укладення договору. Наведено висновки викладені в постановах Верховного Суду, що підтверджують позицію ТОВ «Факторинг Партнерс», а саме - без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, договори позики (кредитні договори) між позичальником (споживачем) та позикодавцями (кредитодавцями) не були б укладеними, а отже самі кредитні договори підписані одноразовим ідентифікатором та підтвердження перерахування коштів на реквізити банківської/платіжної картки споживача кредитних коштів і є належними і допустимими доказами реєстрації споживача в ІТС ТОВ «Інфінанс» та ІТС ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», доказами надсилання одноразового ідентифікатора клієнту/споживачу.
1.13. 29 травня 2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача – адвоката Попової І.П. подано додаткові пояснення у справі, в яких повторно посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 лютого 2026 року в справі № 758/14925/23 (провадження 61-4523св25), в обґрунтування відсутності оригіналів електронних доказів, які були подані представником позивача на виконання ухвали суду від 31.03.2026 про витребування доказів, а тому, надані до позовної заяви докази не можуть бути взяті до уваги, у зв`язку з не доведенням фактів укладення договорів з позивачем саме на таких умовах, на яких вказує позивач. Відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
1.14. 16 червня 2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача – Ушакової М.І. подано письмові пояснення щодо процедури укладення кредитних договорів. 
1.15. 26 червня 2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача – адвоката Попової І.П. подано клопотання про долучення доказів, в якому просить поновити відповідачу пропущений з поважних причин строк на подання доказів. Приєднати до матеріалів справи копію довідки № 1381 від 18.06.2026, виданої військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.05.2026 № 134 та врахувати при ухваленні рішення в даній справі норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
1.16. У відкритому судовому засіданні представник позивача - Скаско В.О. підтримав позовні вимоги, посилаюсь на позицію зазначену у відповіді на відзив. 
У відкритому судовому засіданні представник відповідача – адвокат Попова І.П. у задоволенні позовних вимог просила відмовити, посилаюсь на позицію зазначену у на відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. 
1.17. Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
29 червня 2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України, та у зв`язку зі складністю справи відклав його ухвалення та проголошення на 1 день - до 30 червня 2026 року об 11 год 00 хв.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин
2.1. Судом установлено, що 01 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Інфінанс» із Заявкою-Анкетою на отримання кредиту, яка містить докладну інформацію щодо особи відповідача, зокрема: індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також реквізити його банківської платіжної картки. Вказана заявка-анкета підписана відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 5u7u3f.
ТОВ «Інфінанс» направило ОСОБА_1 пропозицію надання 3 траншу кредиту згідно Заявки-анкети №2628783127 від 16.12.2019 в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0634165985 від 01.11.2019 (оферта) на наступних умовах: загальна сума кредиту – 2 800,00 грн, строк користування кредитом - 30 днів; строк дії договору - 3 роки, відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75 %.
16.12.2019 ОСОБА_1 акцептував вказану оферту за допомогою електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора 5u7u3f, тим самим підписавши договір позики та погодившись з його умовами, а також інформацією, яка була надана споживачу до укладення договору надання позики.
Довідкою про ідентифікацію виданої директором ТОВ «Інфінанс» Балабко О.О. підтверджується, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір № 0634165985 від 01.11.2019 ідентифікований ТОВ «Інфінанс». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): 5u7u3f, час відправлення ідентифікатора позичальнику - 16.12.2019 , номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор 0634165985.
Згідно листа директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 07.03.2025 слідує, що 16.12.2019 22:51:22 на суму 2 800,00 грн маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 44818020, призначення платежу: зачислення 2 800,00 грн на картку НОМЕР_2 .
14.07.2021 було укладено договір факторингу №14-07/21 відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0634165985, що підтверджується витягом з Додатку №3 до Договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення прав вимоги №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0634165985. Вказане підтверджується підписаним Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023, витягом з Додатку №3 до Договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги.
18.02.2025 між ТОВ «Коллект Центр та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір про відступлення прав вимоги №18-02/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №0634165985.
Згідно витягу з Додатку №3 до договору №18-02/25 про відступлення прав вимоги від 18.02.2025 реєстром боржників в друкованому вигляді ТОВ «Коллект Центр» відступає ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором № 0634165985, на загальну суму заборгованості 54 348,00 грн.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0634165985 від 01.11.2019 ОСОБА_1 перед ТОВ «Факторинг Партнерс» наявна заборгованість в розмірі 54 348,00 грн, з яких: тіло кредиту 2 800,00 грн, відсотки 51 548,00 грн. Разом з тим, заявлених до стягнення з відповідача згідно вказаного розрахунку 36 463,00 грн, з яких: тіло кредиту 2 800,00 грн, відсотки на дату відступлення права вимоги 33 663,00 грн.
2.2. Судом установлено, що 18.12.2019 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 10001351267, відповідно до умов якого Товариство зобов`язується надати Позичальникові кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним відповідно до умов цього Договору та виконати інші обов`язки, передбачені цим Договором.
Відповідно до п.п. 1.2- 1.4 Договору сума на яку надається кредит 5500 гривень. Строк надання кредиту 14 календарних днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених цим Договором. 
Зі змісту договору видно, що процентна ставка процентна ставка, розрахована відповідно до Програми Лояльності (з урахування знижки, що надається за промокодом), та яка становить 1 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Базова процентна ставка процентна ставка, розрахована відповідно до Програми Лояльності (без урахування знижки, що може надаватися за промокодом), та яка становить 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Згідно з п.п. 1.6 1.7 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 365% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього Договору складає за ставкою 6 270,00 грн.
Згідно п. 2.1 кошти кредиту надаються Кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Позичальником Кредитодавця з метою отримання кредиту.
Нарахування процентів за цим Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод факт/факт (п. 3.1 Договору).
Згідно з п. 4.1 договору строк кредиту може бути продовжено за ініціативою Позичальника на кількість днів, зазначену в п.1.3. цього Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному в п. 4.2. цього Договору.
Згідно з інформаційною довідкою через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція щодо перерахунку на картковий рахунок НОМЕР_2 суми в розмірі 5 500,00 грн, номер транзакції 27669 96732 44517.
11.05.2021 було укладено договір №11052021 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» відступило на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №10001351267.
23.05.2024 було укладено договір №23/05/24 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступило на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №10001351267.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 10001351267 від 18.12.2019 ОСОБА_1 перед ТОВ «Факторинг Партнерс» наявна заборгованість в розмірі 13 695,00 грн, з яких: тіло кредиту 5 500,00 грн, відсотки 8 195,00 грн.
2.3. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитними договорами №10001351267 від 18.12.2019 та № 0634165985 від 01.11.2019 заборгованість ОСОБА_1 у загальній сумі становить 50 158,00 грн, яка складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу – 8 300,00 грн, заборгованість за відсотками – 41 858,00 грн.

3. Релевантні джерела права
3.1. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
3.2. Відповідно до ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За змістом ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц вказано, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
3.3. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Перш за все, суд звертає увагу на те, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
З вищевказаних положень норм матеріального права вбачається, що позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між первісним кредитором та боржником, наявність договору факторингу між первісним кредитором та новим кредитором, а також правомірність вимог нового кредитора до боржника (факт видачі кредиту боржнику та неповернення кредиту боржником).
Вказані договори факторингу є чинними, оскільки їх дійсність ніким не оспорено, а тому вони підлягають виконанню. З огляду на викладені вимоги закону та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 0634165985 від 01.11.2019 та № 10001351267 від 18.12.2019. При цьому стороною відповідача не оспорюються обставини щодо переходу до позивача прав вимоги за кредитним договором.
4.2. Судом відхиляються аргументи представника відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні належні докази укладення кредитних договорів в електронній формі між сторонами, зважаючи на таке.
Як убачається з правового висновку ВС у постанові від 04.02.2026 у справі №758/14925/23 на відносини, які виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».
Згідно ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Верховний Суд вказав, що використання підпису одноразовим ідентифікатором передбачене ЗУ «Про електронну комерцію», де міститься також і його визначення.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Фактично, оскільки законодавство не вимагає, щоб електронні договори підписувалися тими видами підпису, які забезпечують незмінюваність їхнього змісту (КЕП або УЕП), питання щодо дотримання письмової форми при їх вчиненні зводиться до того, чи можна вважати зміст цих договорів зафіксованим (вимога ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Однак, відсутність матеріально-правових вимог до фіксації змісту електронного договору не означає, що це питання може ігноруватися в ході судового розгляду.
ВС наголосив, що можливість перевірки судом достовірності, цілісності й незмінюваності електронного документа, залежить насамперед від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
За відсутності примірників електронного кредитного договору з підписом за допомогою КЕП чи УЕП (електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису), суд має перевірити цілісність і незмінюваність документа, з`ясувавши, чи надсилався договір відповідачу, в якій формі (файл чи посилання), а також чи існувала технічна можливість його одностороннього редагування. 
Суд касаційної інстанції зазначив, що розміщення договору за посиланням у простому PDF-форматі не є підтвердженням цілісності й незмінюваності тексту цього договору, оскільки цей формат дає можливість власнику вебсторінки (сайту) вносити зміни в односторонньому порядку. Якщо ж договір був направлений відповідачу у вигляді прикріпленого PDF-файлу, з електронної адреси позивача, яка чітко дає зрозуміти, що це саме його адреса, і сам текст листа та додатки до нього технічно неможливо змінити, то це є належним підтвердженням цілісності й незмінюваності електронного документа.
Таким чином можливість перевірки судом достовірності, цілісності й незмінюваності електронного документа залежить насамперед від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Достовірність, цілісність і незмінність електронного документа з електронним або удосконаленим електронним підписом суд перевіряє через спеціальні програмні засоби чи онлайн-сервіси. Документи з іншим електронним підписом потребують додаткових процесуальних дій для підтвердження цілісності, зокрема, з`ясування способу надсилання, формату зберігання та можливості односторонніх змін. Паперова копія електронного доказу приймається судом, якщо не виникає сумнівів щодо її відповідності оригіналу.
Суд дослідив надані на виконання ухвали суду про витребування доказів електронні оригінали договорів, які є ідентичними тим, що були надані позивачем до позову. 
Доводи сторони відповідача про те, що надані тексти договорів можуть не відповідати тому, що могли бути надіслані відповідачу суд розцінює критично, оскільки жодного альтернативного тексту договору відповідачем не надано, зокрема з його особистого кабінету. Суд роз`яснював представнику відповідача право надати тексти договорів надісланих до кабінету споживача, але сторона відповідача такого права не реалізувала.
У матеріалах справи наявні довідки про ідентифікацію, якими підтверджується, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір № 0634165985 від 01.11.2019 ідентифікований ТОВ «Інфінанс», акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): 5u7u3f, час відправлення ідентифікатора позичальнику - 16.12.2019 та договір № 10001351267 від 18.12.2019 ідентифікований ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», одноразовий ідентифікатор: 91789, час відправлення ідентифікатора позичальнику - 18.12.2019. 
Додатково слід врахувати, що персональні дані позичальника (ПІБ, РНКОПП, реквізити паспорта, адреса місця проживання), необхідні для укладення договору, були отримані кредиторами після самостійного повідомлення відповідачем.
Іншого способу отримати персональні дані позичальника кредитори не мали.
Доказів звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з використанням персональних даних відповідача матеріали справи не містять.
За клопотанням сторони позивача, забезпечуючи принцип змагальності та сприяючи сторонам у реалізації права на подання доказів, суд витребував з АТ «Креді Агріколь Банк» інформацію про те, чи належить відповідачу карта № НОМЕР_2 , на яку здійснено перерахування коштів за кредитними договорами та чи були зараховані суми кредиту. Так, згідно з повідомлення АТ «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_1 емітована картка № НОМЕР_2 , на яку 16.12.2019 здійснено зарахування коштів у сумі 2 800,00 грн та 18.12.2019 у сумі 5 500,00 грн, на підтвердження чому надано виписку по рахунку, з якої слідує, що в день надходження коштів на картку, ОСОБА_1 здійснив розпорядження отриманими коштами. 
При цьому, заперечуючи факт отримання кредитних коштів, сторона відповідача не надала при цьому жодних доказів, та не спростував доказів, наданих суду на підтвердження факту отримання ним кредитних коштів. Не заявлялося відповідачем і про те, що відносно його картки вчинялися несанкціоновані дії сторонніми особами.
Відтак, відповідач не спростував факт відсутності волевиявлення позичальника щодо оформлення кредитних правовідносин за якими стягується заборгованість у справі.
За наявності усіх достовірних персональних даних позичальника у договорах, повідомлених кредиторам, та фіксування досягнення згоди сторонами щодо всіх істотних умов договорів у спосіб введення одноразового ідентифікатора, суд вважає, що посилання представника відповідача про те, що позивач не надав доказів того, що договори дійсно були підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора не може свідчити про наявність обґрунтованих сумнівів у тому, що саме відповідач є стороною позичальника за вказаним договором.
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру - правові висновки ВС у постанові від 10.12.2025 у справі № 701/171/25.
Відтак позивачем, на думку суду, переконливо доведено наданими доказами існування стверджуваних обставин щодо укладення кредитних договорів з відповідачем, їх змісту, а також факту перерахунку кредитних коштів позичальнику та такі висновки є більш вірогідними ніж твердження відповідача про те, що відповідні договори фактично укладено не було попри підтвердження матеріалами справи перерахування відповідачу розміру кредиту на вказану ним же банківську картку саме у дні укладання кредитних договорів (траншу) від 16.12.2019 та 18.12.2019.
Беручи до уваги викладене, дослідивши докази в їх сукупності, в змагальному цивільному процесі, суд прийшов до висновку що договори кредиту укладено, вони містять всі необхідні істотні умови та підписи сторін, а отже є укладеними та підлягають виконанню сторонами.
4.3. Щодо нарахованої заборгованості за договором №0634165985 від 01.11.2019.
Як убачається зі змісту договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0634165985 від 01.11.2019, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатках № 1 та № 2 до договору при наданні першого траншу кредиту, та додатках № 3 та № 4 до договору при наданні другого та наступних траншів кредиту.
Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору, зокрема додатків № 3 і № 4 при наданні другого та наступних траншів.
Відповідно до умов договору сторони погодили, що максимальний строк користування кредитом (3 траншем) становить 30 днів, діючий ліміт (сума) кредиту 20 000,00 грн.
Водночас, у пропозиції надання кредиту (траншу) та акцепті оферти від 16.12.2019, які підписані відповідачем, сторонами визначені конкретні умови отримання цього траншу в межах основного договору, де вказано про строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткову ставку 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації.
Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Вказаний висновок зазначено у постановах Верховного Суду у справах №296/10217/15-ц від 07 липня 2020 року, №912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, №910/18943/20 від 27 липня 2021 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Враховуючи наведене, оскільки Заявкою-анкетою, Пропозицією та Акцептом оферти на отримання кредиту (траншу) від 16.12.2019 визначено конкретні умови надання траншу, його розмір; процентну ставку, строк користування траншем, то нарахування і стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним договором строком кредитування в межах окремого траншу суперечить вимогам ЦК України та вищевикладеним висновкам Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Факторинг Партнерс» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Посилання Товариства на те, що умовами договору передбачено, що право користування кредитом становить 36 місяців (3 роки), а також передбачено сплату відсотків протягом усього строку користування кредитними коштами, суд відхиляє з огляду на таке.
Умови договору мають бути чіткими і зрозумілими. При стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами умовах договору, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів відповідно, а не двозначними умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Як убачається зі змісту кредитного договору та відповідно до умов надання окремого траншу кредиту автоматичної пролонгації надання траншу кредиту умовами договору не передбачено, це можливо виключно за умови попередньої сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом, в тому числі і простроченим.
ОСОБА_1 не виконав зобов`язання з повернення чергового траншу та відсотків за користування траншем, що нараховані протягом визначеного строку користування траншем (30 днів). З огляду на те, що продовження строку користування траншем не відбулося, оскільки не було виконано умови про погашення відсотків, то відповідно з 31 дня заборгованість вважається простроченою, і кредитодавець втратив право нараховувати зазначені відсотки за користування кредитом.
36 календарних місяців - це загальний строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0634165985 від 01.11.2019, тобто строк, упродовж якого позичальник може отримувати кошти із визначеного сторонами ліміту кредиту - 20 000,00 грн окремими траншами, з укладенням при цьому додатків до договору та із визначенням по кожному траншу строку користування ним, який є окремим від загального строку договору.
Узгоджений умовами договору 30-денний строк користування 3 траншем кредиту (строк кредитування) сторони не змінювали.
При цьому, заявляючи вимогу про стягнення відсотків у сумі 51 548,00 грн ТОВ «Факторинг Партнерс» вказало, що ця сума є заборгованістю на дату відступлення прав вимоги від ТОВ «Коллект Центр». Проте, зі складеного первісним кредитором ТОВ «Інфінанс» розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14.07.2021 (дата продажу права вимоги) заборгованість відповідача за процентами складала 28 273,00 грн. Наступним кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» відсотки не нараховувалися. Наступним кредитором ТОВ «Коллект Центр» здійснено нарахування відсотків до суми 51 548,00 грн.
У свою чергу, позивач, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просить стягнути заборгованість у розмірі 36 463 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 2 800,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 33 663,00 грн
Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками.
Відтак, надані позивачем докази (розрахунки заборгованості та витяги з реєстру боржників до договорів) не можуть вважатися належними доказами на підтвердження наявності заборгованості у вищевказаній сумі.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2 800,00 грн та за процентами за користування кредитними коштами за 30 днів, виходячи із відсоткової ставки - 1,75% за один день, тобто 1470,00 грн (2 800,00 грн х 1,75% х 30 днів), також суд вважає за необхідне врахувати погашення заборгованості за відсотками у розмірі 1,17 грн від 31.12.2020, що відображено у розрахунку первісного кредитора до загальної суми стягнення, а тому загальний розмір заборгованості складає 4 268,83 грн = 2 800,00 (тіло кредиту) + 1 468,83 грн (відсотки).
Доказів, які б свідчили про добровільне повернення отриманих відповідачем коштів, матеріали справи не містять. Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками поза межами строку кредитування є необґрунтованими.
4.4. Щодо нарахованої заборгованості за договором №10001351267 від 18.12.2019.
Пунктом 1.3. Договору сторони погодили строк надання кредиту 14 календарних днів та передбачили можливість продовження строку дії договору у порядку та на умовах, визначених цим договором.
Розділом 4 Договору визначено порядок пролонгації строку кредиту, зокрема передбачено продовження строку дії договору за ініціативою позичальника на кількість днів, зазначену в п. 1.3., якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, передбаченому п.4.2.
Порядок продовження строку кредиту за ініціативою позичальника: пропозиція (оферта) позичальника щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій позичальником (п.4.2., 4.2.1. договору).
Позивачем не доведено здійснення позичальником платежів, передбачених п.4.2.1. Договору для пролонгації строку дії Договору.
Крім того, до матеріалів кредитного договору додано додаткову угоду про зміну умов договору № 10001351267 від 18.12.2019, відповідно до якої сторони бажали змінити п. 1.2., п. 1.3. договору, виклавши його у такій редакції: «1.2. Кредит надається строком до 05/06/2021 року, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором». Однак така угода укладена не була, про що свідчить відсутність підпису кредитодавця, про це також зазначив і сам представник позивача у судовому засіданні від 01.06.2026. 
Отже, матеріали справи не містять доказів, що між сторонами було досягнуто домовленість про пролонгацію строку дії договору після спливу строку, передбаченого п.1.3. Договору.
Враховуючи відсутність пролонгації договору, строк дії Договору закінчився 01.01.2020.
З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець після закінчення строку дії договору, який відповідачем продовжено не було, нараховував останньому відсотки за користування кредитними коштами за кожен день користування.
Тобто, кредитодавець фактично ототожнив відсотки за користування кредитними коштами з відсотками, які стягуються з боржника за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, враховуючи правову природу останніх.
Твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
З наведеного слідує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом обмежене умовами самого кредитного договору та, у даному випадку, нараховувати відсотки за користування кредитом слід з 18.12.2019 до 01.01.2020, а нараховані відсотки за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, стягненню не підлягають.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторона позивача просила суд стягнути з відповідача заборгованість, яка складається із заборгованості по кредиту та заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Вимог про стягнення з відповідача грошових коштів за прострочення виконання зобов`язань, встановлених нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, позовна заява не містить.
З урахуванням викладеного вище, суд зазначає, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 5 500,00 грн та заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, які складають 14 % від суми кредиту або 770,00 (у грошовому виразі), що разом становить заборгованість за кредитом в сумі 6 270,00 грн.
4.5. Доводи представника відповідача про те, що на відповідача поширюються положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки він проходить військову службу за призовом під час мобілізації, судом відхиляються як безпідставні з огляду на таке.
Згідно з копії довідки № 1381 від 18.06.2026, виданою військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 134 від 14.05.2026 солдат ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації з 14 травня 2026 року по теперішній час, у той час як відсотки за вказаними договорами нараховувалися з 18.12.2019 до 01.01.2020 та з 16.12.2019протягом 30 днів, відповідно. Таким чином, відсутні підстави для застосування вищенаведених положень.
4.6. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованості за кредитним договором № 0634165985 від 01.11.2019 у сумі 4 268,83 грн та за кредитним договором № 10001351267 від 18.12.2019 у сумі 6 270,00 грн, а у загальному розмірі 10 538,83 грн. 

5. Розподіл судових витрат

5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією від 22.08.2025 про сплату судового збору в сумі 2 422,40 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково (задоволено 21,01% вимог), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 508,95 грн.
5.2. Враховуючи положення статей 137 та 141 ЦПК України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідні для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Верховний суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 виклав правову позицію про те, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, а тому враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача указала, що заявлена сума 16 000,00 грн є необґрунтованою та неспівмірною зі складністю справи та витраченим адвокатом часом, а докази понесених судових витрат не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Вказаний правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18.
Позивачем понесені витрати на правову допомогу в розмірі 16 000,00 грн, що підтверджується договором №02-09/2024-5 про надання правової допомоги від 02.09.2024 року, витягом з акту про надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.06.2025, Детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Макєєвим Є.Ю. необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Факторинг Партнерс» щодо стягнення кредитної заборгованості.
Згідно з Детального опису робіт (наданих послуг), адвокатом Макєєвим Є.Ю. необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Факторинг Партнерс» щодо стягнення кредитної заборгованості були надані правові (юридичні) послуги по супроводу примусового стягнення заборгованості, а саме: надання усної консультації з витратою 2 год, вартість 2 000,00 грн; складання позовної заяви з витратою 4 год, вартість 12 000,00 грн. Загальна вартість наданих послуг 16 000,00 грн.
Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення витрат на правову допомогу.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20) та від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 (провадження № 61-14735св20).
Суд, не оцінюючи рівня кваліфікації адвоката, з огляду на визначені сторонами тарифи визначає, що об`єктивна тривалість та складність роботи по складенню позовної заяви, текст якої містить лише короткі перекази змісту спірних договорів та в основному складається з посилань на норми права, виходячи з погоджених сторонами тарифів, а також виходячи з принципу пропорційності, ціни позову та значення справи для сторін, має складати 4 000,00 грн, з огляду наявності двох договорів (по 2 000,00 грн за кожен). Також, усна консультація та підготовка пропозиції у випадку складання такої шаблонної позовної заяви, на думку суду, не може сукупно перевищувати однієї години, що виходячи з погоджених сторонами тарифів складає 2 000,00 грн.
Враховуючи дотримання принципів обґрунтованості, пропорційності (співмірності) витрат на оплату послуг адвоката, предмет спору, складність справи, значення справи для сторін, встановлений обсяг наданих адвокатським об`єднанням послуг та виконаних робіт, в порядку ч. 3 ст. 141 ЦПК України вартість правової допомоги позивачу у цій справі оцінюється судом у загальному розмірі 6 000,00 грн.
Ураховуючи часткове задоволення позову (задоволено 21,01% вимог), з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 260,60 грн (6 000,00 грн х 21,01%) в якості відшкодування витрат на правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд –
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованості за кредитним договором № 0634165985 від 01.11.2019 у сумі 4 268,83 грн та за кредитним договором № 10001351267 від 18.12.2019 у сумі 6 270,00 грн, а у загальному розмірі 10 538,83 грн (десять тисяч п`ятсот тридцять вісім гривень вісімдесят три копійки).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» витрати по сплаті судового збору в сумі 508,95 грн (п`ятсот вісім гривень дев`яносто п`ять копійок) та витрати на отримання правової допомоги в сумі 1 260,60 грн (одна тисяча двісті шістдесят гривень шістдесят копійок).
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», код в ЄДРПОУ 42640371, місцезнаходження: Україна, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя:  Н.  С.  Волкова