ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/699/25 пров. № А/857/32745/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на окрему ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Панікар І.В. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/699/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, за змістом якого просить суд:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо обмеження виплати пенсії, нарахованої із середньомісячного заробітку 54440,26 грн. в розмірах: з 01.01.2020 по 30.04.2020 - 66174,55 грн.; 01.05.2020 по 30.06.2020 - 66174,55 грн, з 01.07.2020 по 31.08.2020 - 66210,07 грн., з 01.09.2020 по 30.11.2020 - 66210,07 грн., з 01.12.2020 по 01.07.2021 - 66237,43 грн., з 01.07.2021 по 30.11.2022 - 66278,23 грн., з 01.12.2021 по 30.09.2022 - 66361,27 грн., з 01.12.2022 - 66392,95 грн. на підставі рішення органу Пенсійного фонду України № 926020200137 від 14.10.2022;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виплату пенсії проводити згідно нарахованої рішенням органу Пенсійного фонду України № 926020200137 від 14.10.2022, нарахувати заборгованість по виплаті пенсії з 01.01.2020 по дату відновлення виплати нарахованої пенсії та надати відповідний розрахунок;
встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надати суду звіт про його виконання в місячний термін з дати вступу рішення в законну силу.
Окремою ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 направлено окрему ухвалу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню вимог положень статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в частині суміщення двох видів соціальних виплат стосовно гр. ОСОБА_1 .
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримує пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та довічне грошове утримання судді, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що суперечить положенням діючої редакції вказаного закону.
Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційні скарзі покликаються на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не має права здійснювати аналіз судового рішення, яке набрало законної сили. 
Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а окрему ухвалу суду першої інстанції – без змін. 
Оскільки клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю були відсутні, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами згідно вимог 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Згідно ч.ч.1-3 ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. 
Відповідно до ч.5 ст.249 КАС України з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
Згідно ч.6 ст.249 КАС України окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.
Отже, зміст приписів статті 249 КАС України дає підстави для висновку, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені судом саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом суду.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 07.02.2019 у справі № 800/500/16.
Відповідно до ч.4 ст.249 КАС України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.
Отже, підставою для окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення.
Окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час саме судового розгляду конкретної справи встановлено певне правопорушення.
Аналізуючи викладене вище, слід дійти висновку, що обов`язковими умовами для винесення окремої ухвали є порушення закону чи іншого нормативно-правового акту із чітким зазначенням такої норми та обґрунтування у чому саме полягає таке порушення.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11.04.2023 у справі № 240/32482/21
Необхідність винесення окремої ухвали зумовлена завданнями адміністративного судочинства - захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових, службових осіб у процесі здійснення ними управлінських функцій.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 03.02.1993 отримує пенсію по інвалідності призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно Постанови Верховної Ради України від 19.09.2013 № 604 - У11 відповідно до пункту 9 статті 126 Конституції України ОСОБА_1 звільнено з посади судді Верховинського районного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Згідно наказу по Верховинському районному суду від 25.11.2013 № 17 - ос/13 цього ж числа ОСОБА_1 відраховано зі складу Верховинського районного суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
25.11.2013 позивачу управлінням Пенсійного фонду України у Верховинському районі призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці і з цієї дати припинено виплату пенсії по інвалідності, призначеної згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб».
Однак, постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09.04.2014, що залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015, у справі № 347/704/14 визнано дії управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності протиправними та зобов`язано управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі відновити виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності ІІ групи, призначеної по Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб» з 25.11.2013 та проводити її виплату поряд із виплатою щомісячного довічного грошового утримання судді.
Відтак, вказане судове рішення, що набрало законної сили слугувало передумовою для органу Пенсійного Фонду проводити одночасне нарахування та виплату ОСОБА_1 двох видів соціальних виплат починаючи з 2013 року.
Водночас, аналізуючи зміст оскаржуваної окремої ухвали, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Правовідносини, що виникли у цій справі, регулюються нормами чинного законодавства, редакція яких відрізняється від тієї, що була чинною на момент ухвалення судового рішення у справі № 347/704/14.
У зв`язку з цим правова позиція, викладена у відповідному судовому акті, хоч і набрала законної сили, не може бути застосована на сьогоднішній день, оскільки була сформульована в межах іншого правового регулювання, що втратило чинність.
Верховний Суд неодноразово у своїй практиці, зокрема у постановах Великої Палати від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 та від 23.10.2024 у справі № 712/3525/23, наголошував, що зміна правового регулювання є об`єктивною підставою для відступу від раніше сформованих висновків. Відтак, обставини справи підлягають оцінці з урахуванням нової правової реальності, а не прецедентів, що втратили актуальність.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частин 5 статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону № 1798-VIII від 21.12.2016 чинної на сьогоднішній день) пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку.
Сучасне правове регулювання вимагає, щоб особа обирала лише один вид державного забезпечення у разі наявності права на кілька.
Зазначене правове регулювання покладає на пенсійний орган обов`язок поставити отримувача декількох пенсійних виплат перед вибором: обрати пенсію або щомісячне довічне грошове утримання судді.
Тобто, аналізуючи викладене вище, склалася правова ситуація, коли ОСОБА_1 протягом тривалого часу одночасно отримує два види державного забезпечення — пенсію по інвалідності та щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, така ситуація фактично становить приклад подвійного фінансування з державного бюджету на користь однієї особи за різними правовими підставами, що суперечить принципам ефективного, цільового та економного використання державних коштів.
Таким чином, одночасне отримання обох виплат, як це було визначено рішенням суду в 2014 році, вже не відповідає чинним нормам і не узгоджується з оновленим порядком пенсійного забезпечення. 
Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про допущені порушення положень статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в частині суміщення двох видів соціальних виплат стосовно ОСОБА_1 .
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для винесення окремої ухвали в порядку ст. 249 КАС України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують судове рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а окрему ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року у справі № 300/699/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула