Справа № 127/22769/25
Провадження № 22-ц/801/1024/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	Справа № 127/22769/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів: Сала Т. Б., Шемети Т. М.,
розглянувши цивільну справу, без повідомлення її учасників, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником – адвокатом Стягайлом Олександром Павловичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, постановлене суддею цього суду Романюк Л.Ф. 17 лютого 2026 року, дата складення повного тексту рішення відповідає даті його ухвалення,

УСТАНОВИВ:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (далі – ТОВ «Алекскредит») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Свої вимоги мотивувало тим, що 29.10.2020 між ТОВ «Алекскредит» та  ОСОБА_1 шляхом акцепту електронної оферти через Особистий кабінет на сайті Кредитодавця було укладено Договір про надання кредиту № 4116130 у письмовій (електронній) формі, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що є аналогом власноручного підпису.
На виконання умов договору ТОВ «Алекскредит» надало ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 12 000 грн.
Разом з тим, ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо своєчасного та повного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним не виконав, оскільки станом на 30.06.2025 утворилась заборгованість у загальному розмірі 74 880 грн, що складається з 12 000 грн основної суми кредиту та 62 880 грн нарахованих процентів, розмір і порядок нарахування яких, передбачені умовами Договору та Правилами надання кредиту, із якими ОСОБА_1 погодився при укладенні договору.
У зв`язку з даними обставинами, ТОВ «Алекскредит» просило суд стягнути з ОСОБА_1 відповідну заборгованість за кредитним договором № 4116130 від 20.10.2020 та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
17.02.2026 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області  позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, адвокат Стягайло О. П. в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Також просить вирішити питання про розподіл судових витрат відповідача у сумі 10000 грн.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує, що ТОВ «Алекскредит» не надало для засвідчення правомірності укладання договору довідку про ідентифікацію чи будь-який інший документ, який підтверджував би, що саме ОСОБА_1 належать одноразові ідентифікатори, зазначені в договорах, та саме він підписав зазначені кредитні договори. 
Також ТОВ «Алекскредит» не надало належних та допустимих доказів надсилання ОСОБА_1 електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет, у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Викладене свідчить про те, що договір міг бути підписаний іншою особою або взагалі не підписаний належним чином, а тому у відповідача відсутні зобов`язання перед позивачем щодо сплати заборгованості за Договором №4116130 від 29.10.2020.
У матеріалах справи відсутні докази, що рахунок, на який згідно з платіжним дорученням здійснювався перерахунок коштів, належить саме ОСОБА_1 
ТОВ «Алекскредит» не надало жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 на підставі договору про споживчий кредит, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачу. 
Суд першої інстанції прийняв як доказ довідку АТ "Сенс Банк" №2209-БТ-32.3/2026 від 11.02.2026, відповідно до якої на ім"я ОСОБА_1 відкрито картку № НОМЕР_1 та 29.10.2020 о 01.23 год. на його картку було зараховано 12000 грн, однак у довідці не зазначено хто саме є відправник коштів та те, що це кошти на виконання кредитного договору.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Апеляційний суд згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом установлено, що 29.10.2020 між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі кредитний договір № 4116130, відповідно до умов якого ОСОБА_1 перерахувано кошти на картковий рахунок, котрий надано ним, а саме: № НОМЕР_1 , номер операції: НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» про прийняття до виконання платіжної інструкції відповідно до умов договору № 41346335 про переказ коштів від 18.10.2017. Платіж був виконаний 29.10.2020 (а.с.13-15).
Згідно з паспортом споживчого кредиту, підписаного ОСОБА_1 , позичальника повідомлено про загальні витрати за кредитом за лояльними умовами 2448,00 грн, за загальним умовами 4085,40 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом за лояльними умовами 14448,00 грн, за загальними умовами 16085,40 грн, а також про орієнтовну реальну процентну ставку за договором ( а.с.16-17).
Відповідно до довідки АТ "Сенс Банк" №2209-БТ-32.3/2026 від 11.02.2026 на ім`я ОСОБА_1 відкрито картку № НОМЕР_1 . 29.10.2020 о 01.23 год. на його картку було зараховано 12000 грн ( а.с.65-66).
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30.05.2025 утворилась заборгованість за договором № 4116130 від 29.10.2020 в розмірі 74880 грн, із яких заборгованість за тілом кредиту 12000 грн., заборгованість за сумою відсотків - 62880 грн ( а.с. 20-25).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Алекскредит» свої зобов`язання за відповідним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, установленому договором, що підтверджується квитанцією про здійснення платежу, а відповідач, у свою чергу не виконує взяті зобов`язання з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим у позичальника станом на 30.06.2025 утворилась заборгованість.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства або за письмовою згодою сторін у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон України № 675-VIII).
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір та надсилаються іншій стороні цього Договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України  № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі у якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України № 675-VIII визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічні висновки, викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 .
У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19 зазначено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
З матеріалів справи слідує, що 29.10.2020 на офіційному сайті кредитодавця (https://alexcredit.ua/uk) ОСОБА_1 заповнено анкету-заяву на отримання кредиту на суму 12000 грн та сформований одноразовий ідентифікатор 4116130, за допомогою якого він 29.10.2020 підписав договір про споживчий кредит № 4116130.
Відповідно до п.1.4 договору кредит надається позичальнику в сумі, шо зазначена в п. 1.3. договору, в безготівкові формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника.
Кошти ТОВ «Алекскредит» перерахувало на картковий рахунок, котрий надано ОСОБА_1 , а саме: № НОМЕР_1 , номер операції: НОМЕР_2 , платіж виконаний 29.10.2020.
Відповідно до довідки АТ "Сенс Банк" №2209-БТ-32.3/2026 від 11.02.2026 на ім`я ОСОБА_1 відкрито картку № НОМЕР_1 . 29.10.2020 о 01.23 год. на його картку було зараховано 12000 грн.
Крім того, із доданої ТОВ «Алекскредит» фотографії ОСОБА_1 вбачається, що саме він пройшов повну процедуру верифікації та на підтвердження своєї особи, сфотографувався із своїм паспортом під час заповнення заявки.
Таким чином, матеріали справи містять належні докази на підтвердження видачі позичальнику грошових коштів за умовами договору про споживчий кредит. Натомість ОСОБА_1 не спростував обставини отримання кредитних коштів від позивача, їх розмір.
Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України № 675-VIII ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.
Статтею 1 Закону України «Про Електронні довірчі послуги» визначено, що електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.
Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України "Про інформацію" та спеціальний Закон України "Про захист персональних даних" (далі – Закон України № 2297-VI) .
Статтею 2 Закону України № 2297-VI визначено, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
У ч.1 ст. 11 Закону України № 2297-VI встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку).
Із змісту договору, а також паспорта споживчого кредиту вбачається, що у них зазначено інформацію про позичальника ОСОБА_1 , зокрема, його паспортні дані, РНОКПП, адресу реєстрації та проживання, номер телефону.
Отже, ОСОБА_1 при оформлені договору здійснив ряд активних дій з метою укладення кредитного договору, зокрема, зазначив свої персональні дані, ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, відомості щодо адреси місця реєстрації та номера телефону, правильність яких не спростовано. Вказаний номер телефону та персональні дані відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 аналогічні зазначив у апеляційній скарзі.
Доказів того, що персональні дані ОСОБА_1 ТОВ «Алекскредит» отримано не від нього та те, що вони були незаконно використані іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, матеріали справи не містять. Доказів звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення стосовно нього протиправних дій ОСОБА_1 не надав.
Також не доведено, що банківська платіжна картка, на яку здійснено перерахування кредитних коштів, не належала позичальнику.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити те, що ТОВ «Алекскредит» є не банківською, а фінансовою установою, а тому укладаючи кредитний договір та заповнюючи анкету-заяву на отримання кредитних коштів, ОСОБА_1 , вказуючи номер карткового рахунку, на який бажає отримати кредитні кошти, діє за власною волею, а фінансова установа, у свою чергу, не має повноважень на встановлення власника такого рахунку, оскільки така інформація є банківською таємницею.
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 Закону України № 675-VIII, при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
А тому доводи апеляційної скарги про відсутність доказів укладення кредитного договору та доказів перерахування кредитних коштів є безпідставними.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що такі докази, з огляду на інститут банківської таємниці, могли бути надані лише власником банківської карти, тобто ОСОБА_1 і він, маючи вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах та безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили, таких доказів не надав.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17), міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
У свою чергу також варто зауважити, що ОСОБА_1 не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.
Відтак, правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи, що апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести на рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Стягайлом Олександром Павловичем, залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2026 року – залишити без змін.
Понесені скаржником, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, судові витрати залишити за ним.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий      О. В. Ковальчук

Судді:       Т. Б. Сало

Т. М. Шемета