ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
28 травня 2026 року
м. Харків
справа № 638/20688/25
провадження № 22-ц/818/3065/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,
розглянувши в порядку ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Гуслякова Максима Миколайовича на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 27 січня 2026 року, постановлене під головуванням судді Феленка Ю.А.,
в с т а н о в и в:
У грудні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії) від 03.04.2024 року у сумі 19 800 грн, судові витрати.
Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 27 січня 2026 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії) від 03.04.2024 у сумі 19 800 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422 гривні 40 копійок.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Гусляков Максим Миколайович, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги та матеріали справи не містять доказів того, що кошти були отримані відповідачем, оскільки в матеріалах справи відсутні документи первинного бухгалтерського обліку. Відсутні відомості про те, що грошові кошти перераховувалися на рахунок відповідача, а тому у останньої не виникло обов`язку повернення кредиту. Позивач не надав доказів на підтвердження факту укладення договору у електронній формі, оскільки відсутні відомості про надсилання відповідачу одноразового ідентифікатора. Розрахунок заборгованості, здійснений позивачем є необґрунтованим та недоведеним. Не надано доказів належності ОСОБА_1 номеру телефону, що вказаний у договорі; належності ОСОБА_1 номеру банківської картки НОМЕР_1 , що вказана у договорі.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку в повному обсязі не повернуті, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості в сумі 19 800 грн, з яких 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 800 грн - заборгованість за процентами, відповідає узгодженим сторонами умовам договору. Нарахування процентів здійснювалося в межах строку кредитування.
Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судовим розглядом встановлено, що 03.04.2024 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Споживчий центр» кредитний договір № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії) від 03.04.2024 року (далі - Кредитний договір), що підтверджується: пропозицією про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявкою кредитного договору, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, інформаційним повідомленням позичальника, які були підписані відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора Е188, який був відправлений відповідачу на її фінансовий номер телефону НОМЕР_2 . Умовами договору визначено тип кредиту - кредитна лінія, обумовлено суму кредиту, яка складає 10 000 грн, строк кредитування - 42 дні з дати надання, дата повернення - 14.05.2023 року. Договором визначено, що первинний період користування кредитом становить 14 днів з дня його надання (первинний період), черговий період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду (черговий період). Сторонами узгоджено процентну ставку "Економ" - фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду, та процентну ставку "Стандарт" - фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 2,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду (а.с. 22-27).
Аналогічні умови наведені у паспорті споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем 03.04.2024 року одноразовим ідентифікатором А188, відправленим на її номер телефону НОМЕР_2 (а.с. 20-21).
З інформації, отриманої з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача, убачається, що позичальник ОСОБА_1 була ідентифікована через абонента-ідентифікатора АТ "УніверсалБанк". Зазначена інформація містить персональні дані відповідача, зокрема її прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, РНОКПП, адресу реєстрації (а.с. 13).
На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу ТОВ «Споживчий центр» надано копію квитанції LIQPAY, відповідно до якої 03.04.2024 року о 04:19 год платником "Швидкий кредит" через ідентифікатор еквайра АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на платіжний інструмент № НОМЕР_3 було зараховано грошові кошти у сумі 10 000 грн, із зазначенням призначення платіжної операції: видача за договором № 03.04.2024-100000226 (а.с. 12).
З копії Договору № 4507 про надання послуг в системі LiqPay від 01.11.2020 року, укладеного між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (банк) і ТОВ «Споживчий центр» (клієнт) вбачається, що банк надає дистанційне обслуговування, фінансові послуги з прийому та відправлення платежів за допомогою системи LiqРay, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та перерахування грошових коштів за розпорядженням клієнта на банківські рахунки платників (а.с. 14-19).
З довідки-розрахунку, наданої позивачем, про стан заборгованості за кредитним договором № 03.04.2024-100000226 від 03.04.2024 року позичальника ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості становить 19 800 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9 800 грн - проценти за користування кредитом, нараховані за період 03.04.2024 року-14.05.2024 року (а.с. 9).
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» посилалось на те, що 03.04.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії), за умовами якого позивач (банк) зобов`язався надати відповідачу (позичальнику) кредит, а відповідач взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти, комісії та інші передбачені договором платежі у сумі, в строки та на умовах, визначених цим правочином. Позивач взяті на себе обов`язки за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у сумі 10 000 грн строком на 42 дні шляхом зарахування на платіжний засіб відповідача № НОМЕР_3 . Натомість відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 20.10.2025 року виникла заборгованість у сумі 19 800 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9 800 грн - проценти за користування кредитом. Посилаючись на викладене, ТОВ «Споживчий центр» просило суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії) від 03.04.2024 року.
Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.
Згідно зі ст.10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору.
Відповідно до ч. 4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
03.04.2024 року ОСОБА_1 підписала договір про споживчий кредит № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії), за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти у сумі 10 000 грн шляхом безготівкового зарахування на її банківську картку № НОМЕР_3 , номер якої зазначено у п. 4.1 Кредитного договору. 
Зазначеним Кредитним договором були визначені його предмет, розмір кредитного ліміту, строки та умови повернення кредиту, розміри плати за користування кредитними коштами та інші умови правовідношення.
Позивачем до суду надані докази щодо укладення договору про надання споживчого кредиту, а саме: пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявка кредитного договору № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії) від 03.04.2024 року, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії) від 03.04.2024 року, підписані відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора Е188, який був відправлений відповідачу на номер її мобільного телефону НОМЕР_4 . Вказаний номер відповідно до п. 22 Кредитного договору є фінансовим номером телефону позичальника ОСОБА_1 .
З наданих суду позивачем доказів убачається, що відповідач вчинила певну сукупність дій спрямовану на отримання кредиту у ТОВ «Споживчий центр», а саме, зареєструвалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, отримала повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТОВ «Споживчий центр») з одноразовим ідентифікатором, та прийняла пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого їй позивачем одноразового ідентифікатора. 
Особу відповідача було ідентифіковано та верифіковано, як споживача через систему BankID НБУ (п. 18 Кредитного договору). Проходження відповідачем ідентифікації підтверджено також інформацією, отриманою з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача (а.с. 13 зворот).
На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу ТОВ «Споживчий центр» надало копiю квитанції LIQPAY, відповідно до якої 03.04.2024 року о 04:19 год платником "Швидкий кредит" через ідентифікатор еквайра АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на платіжний інструмент № НОМЕР_3 було зараховано грошові кошти у сумі 10 000 грн, із зазначенням призначення платіжної операції: видача за договором № 03.04.2024-100000226.
Згідно з пунктом 10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 листопада 2021 року № 113, договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ ХХ** **** ХХХХ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Позивачем кредитні кошти були перераховані на банківську картку, номер якої було повідомлено відповідачем після проходження відповідної ідентифікації. 
Кредитний договір був підписаний відповідачем шляхом введення отриманого від позичальника одноразового ідентифікатора в особистому кабінеті мобільного застосунку «Швидко Гроші».
Тому встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.
Отже, кредитний договір був укладений в електронній формі.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором.
Факт перерахування позивачем коштів на рахунок, зазначений у кредитному договорі, підтверджується копiю квитанції LIQPAY, відповідно до якої 03.04.2024 року о 04:19 год платником "Швидкий кредит" через ідентифікатор еквайра АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на платіжний інструмент № НОМЕР_3 було зараховано грошові кошти у сумі 10 000 грн, із зазначенням призначення платіжної операції: видача за договором № 03.04.2024-100000226.
Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки відповідач фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку в повному обсязі не повернув, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості в сумі 19 800 грн, з яких 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 800 грн - заборгованість за процентами.
Оскільки товариство не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Доводи апелянта про відсутність первинних облікових документів спростовуються наявними в матеріалах справи даними.
Щодо посилання представника апелянта, що грошові кошти не були перераховані на її рахунок судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що дане посилання не відповідає наявним в матеріалах справи доказам.
З копії квитанції LIQPAY вбачається, що 03.04.2024 року о 04:19 год платником "Швидкий кредит" через ідентифікатор еквайра АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на платіжний інструмент № НОМЕР_3 було зараховано грошові кошти у сумі 10 000 грн, із зазначенням призначення платіжної операції: видача за договором № 03.04.2024-100000226. 
При цьому номер договру збігається із номером договору, укладеним з відповідачкою, а номер картки з номером картки, зазначеним у кредитному договорі, особисто відповідачкою.
Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду в частині позовних вимог щодо стягнення комісії ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст.367,368,369, ст.ст.374, 375,381,382-384,389,390 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гуслякова Максима Миколайовича - залишити без задоволення.
Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 27 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:        О.В. Маміна
Судді:    Ю.М. Мальований
Н.П. Пилипчук