Справа № 588/302/26
провадження № 2/588/289/26
РІШЕННЯ 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2026 року          м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі: 
головуючий суддя Лебедь О. В., 
за участю: секретар судового засідання Ноздріна В.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Фідірко Яна Сергіївна, третя особа: Державний нотаріус Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко Олена Іванівна про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна,
УСТАНОВИВ:
Позиції сторін
Позивач у лютому 2026 року звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що 19.03.2007 між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк “ПРИВАТБАНК” (в подальшому назву було змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк “ПРИВАТБАНК”, після чого - на Акціонерне товариство Комерційний банк “ПРИВАТБАНК” було укладено кредитний договір № SUH2GK00000031 за умовами якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 50353,00 доларів США на термін до 17.03.2026, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором.
Того ж дня 19.03.2007 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та позичальницею укладено договір іпотеки, предметом якого є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Банк виконав свої зобов`язання та надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором, однак остання порушила свої зобов`язання та припинила здійснювати щомісячні платежі, які передбачені Графіком платежів, тому 27.05.2011 рішенням Зарічного районного суду м. Суми у справі № 2-447/11 було звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для задоволення вимог Банку за кредитним договором № SUH2GK00000031 в розмірі 55802,80 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 440284,10 грн., визнавши право Банку на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, у порядку встановленому ст. 38 Закону «Про іпотеку», встановивши початкову ціну предмету іпотеки 217150,00 грн.
Однак, за наявності невиконаного та простроченого грошового зобов`язання перед Банком, ОСОБА_2 за договорами дарування відчужила належне їй на праві власності нерухоме майно на користь ОСОБА_1 , а саме було укладено договір дарування житлового будинку та укладено договір дарування земельних ділянок та безоплатно передано у власність ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними, господарчими та побутовими будівлями, та земельні ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на приватизованій земельній ділянці, загальною площею 0,0473 га.
До вчинення спірних правочинів (11.01.2020) рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 27.05.2011 у справі № 2-447/11 було звернуто стягнення на предмет іпотеки та направлено на адресу ОСОБА_2 письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором. Однак, заборгованість не погашена.
Незважаючи на відкрите виконавче провадження, Банк позбавлений можливості задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Станом на 16.01.2026 заборгованість за кредитним договором, за розрахунком позивача, становить 163 147,76 доларів США, з яких 42 148,94 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 85 566,82 доларів США - заборгованість за простроченими відсотками, 13 932,00 доларів США - заборгованість з комісії, 21 500,00 доларів США заборгованість з пені.
Сукупність обставин, за яких були укладені спірні договори дарування доводить той факт, що відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам кредитора, яким є АТ КБ “Приватбанк”. Відтак, Позивач констатує, що справжня мета оспорюваних правочинів - вивести відповідачкою майно з-під можливого звернення стягнення, ухиляючись при цьому від виконання взятих на себе зобов`язань.
Посилаючись на зазначені обставини представник позивача просить суд: 
1. Визнати недійсним договір дарування житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 11.01.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко Оленою Іванівною та зареєстрований у реєстрі за номером 4-5. 
2. Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,0473 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 5925080800:01:002:0378, укладений 11.01.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко Оленою Іванівною та зареєстрований у реєстрі за номером 4-7. 
3. Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,1889 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 5925080800:01:002:0380, укладений 11.01.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко Оленою Іванівною та зареєстрований у реєстрі за номером 4-9. 
4. Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,1600 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 5925080800:01:002:0379, укладений 11.01.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко Оленою Іванівною та зареєстрований у реєстрі за номером 4-11. 
12.05.2026 представниця відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що вважає позовні вимоги необгрунтованими та безпідставними, оскільки 11.01.2020 ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_1 чотири нотаріально посвідчені державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко О.І. договори дарування: житлового будинку з надвірними будівлями у с. Боромля Сумської області; трьох земельних ділянок кадастровий номер: 5925080800:01:002:0378; кадастровий номер: 5925080800:01:002:0380; кадастровий номер: 5925080800:01:002:0379 у с. Боромля Сумської області, які Відповідачка отримала у спадок, про що свідчить свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.08.2019 реєстраційні №1153, №1155, №1157, №1159. Правочини є реальними, безоплатними, вчиненими у простій добровільній формі з метою врегулювання житлових та сімейних відносин, з урахуванням віку, стану здоров`я, сімейних обставин, оскільки чоловіка відповідачки рішення суду Зарічного районного суду м. Суми від 27.05.2011 у справі №2-447/11 виселено з квартири, тому йому довелося винаймати житло.
Для збереження сімейних відносин, забезпечення чоловіка житлом та можливості ведення господарства, Відповідачкою було прийнято рішення подарувати успадковані будинок та земельні ділянки чоловікові.
Представниця відповідачки зазначила, що виконавчою службою було частково стягнуто заборгованість в межах виконавчого провадження, яке відкрито на підставі виконавчого листа виданого на рішення Зарічного районного суду міста Суми №591/5450/22.
Наявність простроченої заборгованості з 2009 року та рішення суду 2011 року, на думку представника відповідачки, не доводять, що саме спірні договори були вчинені з метою ухилення від сплати заборгованості, оскільки дарування між подружжям є поширеним і законним способом регулювання майнових відносин.
Також, представниця відповідачки указала, що позивач тривалий час не вживав ефективних заходів зі стягнення заборгованості, що свідчить про відсутність невідворотної шкоди саме від цих правочинів, тому це є підставою для застосування позовної давності.
На підставі зазначеного представниця відповідачки просила відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в повному обсязі. У разі наявності підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» застосувати наслідки спливу позовної давності. Стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу.
28.05.2026 представник позивача подав відповідь на відзив та зазначив, що забезпечення ОСОБА_1 житлом не обумовлювало правової чи фактичної необхідності припинення права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно шляхом укладення договорів дарування, оскільки остання мала можливість забезпечити чоловіка житлом в інший спосіб, не пов`язаний із відчуженням нерухомого майна, зокрема через реєстрацію його місця проживання у житловому будинку, або надання права користування житловим будинком та земельними ділянками.
Також, представник позивача зазначив, що оскільки у період з 30.06.2025 по 30.04.2026 виконавцем у межах виконавчого провадження № 78133620 здійснювалось перерахування коштів, утриманих із заробітної плати ОСОБА_2 , на користь позивача у національній валюті, після надходження на рахунок Банку були конвертовані у валюту кредиту (долари США) та зараховані на рахунок погашення заборгованості Позичальниці за кредитним №UA793052990000029098045200695). Так, з ОСОБА_2 було стягнуто лише 1 093,08 доларів США, тобто 8,88% від присудженої судом суми стягнення штрафних санкцій.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві власності належать й інші земельні ділянки, однак коштів отриманих від продажу указаних земельних ділянок на електронних торгах буде недостатньо навіть для погашення заборгованості
Також, представник позивача заперечував проти застосування наслідків пропуску строків позовної давності у зв`язку з тим, що позовна давність не пропущена.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 02.03.2026 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 02.04.2026. 
Ухвалою суду від 02.04.2026 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 27.04.2026.
Протокольною ухвалою від 27.04.2026 розгляд справи відкладено до 14.05.2026 за клопотанням представника відповідача. 
Протокольною ухвалою від 14.05.2026 розгляд справи відкладено до 12.06.2026 за клопотанням представника позивача.
Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. 
Представниця відповідачки ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог з підстав, указаних у відзиві.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив не подав.
Третя особа Державний нотаріус Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко О.І. у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, додаткових пояснень не подала.
Заслухавши представників позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, окаржувані договори мають ознаки фраудаторності, позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду
Судом установлено, що 19.03.2007 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № SUH2GK00000031, згідно з яким банк надає позичальниці кредит в сумі 50353,00 доларів США на наступні цілі: 43000,00 доларів США на купівлю квартири, а також у розмірі 7353,00 доларів США на сплату страхових платежів з відсотковою ставкою 1,0 % на місяць. Термін повернення кредиту і відсотків відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, але не пізніше 17.03.2026 року (а.с. 15-17).
Того ж дня, 19.03.2007 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18-19).
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27.05.2011 у цивільній справі № 2-447/11 позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки – двокімнатну квартиру загальною площею 42,41 кв.м. та житловою площею 27,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для задоволення вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором № SUH2GK00000031 в розмірі 55802,80 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 440284 грн 10 коп (а.с. 20-21).
Відповідно до постанови Зарічного відділу ДВС у м. Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 21.04.2016 закінчено виконавче провадження – встановлено, що ОСОБА_1 виселився із будинку за адресою: АДРЕСА_1 в самостійному порядку (а.с. 167-167зв.).
21.04.2016 позивачка ОСОБА_2 подала скаргу на постанову державного виконавця від 03.06.2013 про відкриття виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 70-72, 73).
Отже, станом на час розгляду справи, рішення суду від 27.05.2011 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки фактично не виконане. На його виконання ОСОБА_1 виселився із будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 продовжує там проживати, що підтверджується місцем її реєстрації (а.с. 109) та не заперечується представником відповідачки. ОСОБА_1 також офіційно зареєстрований за цією адресою. 
Згідно зі свідоцтвами про право на спадщину за заповітом посвідченими державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори Гречка О.В. отримала у спадщину: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, та земельні ділянки площею 0,0473 га та 0,1889 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 159-160, 161-162, 163-164); земельна ділянка площею 0,1600 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 165,166). Отже, майно, яке пізніше було відчужене за спірними договорами, набуте ОСОБА_2 27.08.2019.
Згідно з виписками по особовому рахунку в період з 01.01.2000 до 16.01.2026 відповідачка частково погашала заборгованість, але лише за штрафними санкціями на виконання рішення суду в примусовому порядку (а.с. 42-69).
Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 11.01.2020 було укладено:
- договір дарування житлового будинку, посвідчений державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменком О. І. та зареєстрований у реєстрі за номером 4-5, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на приватизованій земельній ділянці, загальною площею 0,0473 га. 
- договір дарування земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменком О. І. та зареєстрований у реєстрі за номером 4-7 загальною площею 0,0473 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 5925080800:01:002:0378. 
- договір дарування земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменком О. І. та зареєстрований у реєстрі за номером 4-9 загальною площею 0,1889 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 5925080800:01:002:0380. 
- договір дарування земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменком О. І. та зареєстрований у реєстрі за номером 4-11 загальною площею 0,1600 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 5925080800:01:002:0379 (а.с. 22-36).
Також, у матеріалах справи містяться довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості (а.с. 88-96).
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03.04.2023 позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» борг за кредитним договором № SUH2GK00000031 від 19.03.2007 у сумі 12307,33 доларів США (а.с. 76-77).
07.09.2017 банком було направлено вимогу про усунення порушень за кредитним договором № SUH2GK00000031 від 19.03.2007, однак заборгованість не була погашена.
Згідно з розрахунком заборгованості станом на 16.01.2026 за кредитним договором заборгованість складає: 163147,76 доларів США з яких 42 148,94 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 85566,82 доларів США - заборгованість з процентів за користування кредитом, 21500,00 доларів США- заборгованість з пені, 13932,00 доларів США - заборгованість з комісії (а.с. 37-41).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенком Ю.О. від 21.05.2025 відкрито виконавче провадження № 78133620 щодо стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь позивача у сумі 519759,46 грн (12307,33 доларів США на день відкриття виконавчого документу становить 514446,394 грн та судовий збір 5313,07 грн) (а.с. 78).
10.06.2025 приватним виконавцем Савенком Ю.О. прийнято постанову про розшук транспортного засобу CHERY реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 (а.с. 81). Також, постановою від 10.06.2025 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_2 , якою здійснюється відрахування доходів у розмірі 20% щомісяця до погашення загальної суми заборгованості (а.с. 171-172).
19.01.2026 Департаментом патрульної поліції повідомлено, що станом на 15.01.2026 транспортний засіб марки CHERY, модель KIMO, 2008 року випуску, VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , перебуває у розшуку за категорією «Розшук ТЗ боржника приватним виконавцем». Відомостей про їх тимчасове затримання працівниками територіальних (відокремлених) та інших підрозділів ДПП немає (а.с. 82).
Постановою приватного виконавця Савенка Ю.О. від 21.05.2026 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь позивача у розмірі: 519759,46 грн (12307,33 доларів США) (а.с. 174зв.-175).
Відповідно до звітів Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у період з червня 2025 до березня 2026 із заробітної плати ОСОБА_2 здійснюються відрахування коштів на погашення заборгованості позивачу (а.с. 177-181).
Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. 
Згідно з частиною 3 статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України). 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). 
Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання правочину недійсним (пункт 2 частина 2 статті 16 ЦК України).
Відповідно до положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 1, 2 статті 639 ЦК України).
Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (частина 1 стаття 209 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема. з договорів та правочинів (частина 2 статті 509 та частина 2 статті 11 ЦК України). 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 стаття 530 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України “Про виконавче провадження” звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). 
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як зокрема, верховенства права, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями (пункт 1, 8 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, інше майно (майнові права) боржника, звернення стягнення на заробітну плату та інший дохід боржника (стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження»).
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно (частина 2, 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник (частина 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).
Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). У постанові від 24.07.2019 справа № 405/1820/17 Верховний Суд висловився щодо того, що боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Адже боржник уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора та спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. 
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина 3 статті 13 ЦК України).
У постанові від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
Мета оспорювання фраудаторного правочину досягається для того, щоб кредитор міг задовольнити своє право вимоги, тобто щоб відбулося погашення боргу боржником.
Велика Палата Верховного Суду сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як:
- фіктивного (стаття 234 ЦК України);
- такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України);
- такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).
Судова практика Верховного Суду зводиться до того, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання в нього зобов`язання з погашення боргу й що призводить до погіршення його платоспроможності, підлягає сумніву й набуває ознак фраудаторності.
Навіть у разі реального виконання такого правочину (тобто оформлення договору й передачі майна на користь третіх осіб) це не виключає того, що він був спрямований на недопущення звернення стягнення і його можна визнати недійсним за загальними правилами цивільного права.
Верховний Суд неодноразово підтверджував: якщо правочин здійснено з «метою уникнення сплати боргу або виконання судового рішення» і при цьому він містить характерні ознаки фраундаторності, такий правочин можна визнати незаконним на підставі статті 3 та 13 ЦК України та загальних принципів добросовісності.
Головні ознаки фраудаторності це обставини, які вказують, що договір укладався не в інтересах власника, а з метою «вивести» активи від стягнення кредитора. Суд враховує такі ознаки:
- момент укладення: якщо договір укладено після виникнення боргу або незадовго до можливого звернення стягнення, це викликає підозру;
- афілійованість сторін: передача майна родичам або бізнес-партнерам боржника викликає сумніви в добросовісності;
- неринкова вартість: договір купівлі-продажу за заниженою ціною або без оплати типова ознака фраудаторності;
- фінансовий стан боржника: якщо він має борги й водночас «роздаровує» активи;
- мета правочину: якщо дії спрямовані на уникнення звернення стягнення це вже правова підстава для визнання угоди недійсною;
- фактичне виконання: якщо договір оформлено, але реальна передача коштів не здійснена або здійснена лише номінально, це вказує на імітацію угоди. Навіть якщо договір «виконано».
Обставини цієї справи проаналізовано судом з точки зору їх відповідності (не відповідності) ознакам фраудаторності.
Ознаки, які свідчать на користь того, що договори дарування нерухомого майна укладені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11.01.2020 року є фраудаторним.
Момент укладення договору
Незначний період часу між набуттям ОСОБА_2 права власності 27.08.2019 та його відчуженням 11.01.2020 також вказує на те, що основною метою угоди було уникнення звернення стягнення на майно боржниці.
Контрагент з яким вчинено оспорювані договори - чоловік боржниці
Представниця відповідачки зазначила, що рішення подарувати успадковані будинок та земельні ділянки чоловікові мотивоване збереженням сімейних відносин, забезпеченням чоловіка житлом та можливістю ведення господарства. 
Суд зазначає, що ці мотиви не пояснюють необхідність укладання договорів дарування між подружжям. Члени подружжя можуть спільно користуватись майном без оформлення додаткових цивільно-правових відносин. Потреба проживання в будинку та ведення господарства передбачає реалізацію правомочності користування майном і не пояснює необхідність зміни його власника.
Безоплатність. 
Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Форма договору дарування не передбачає оплатності. Відповідно, потреба в отриманні грошових коштів не може бути підставою його укладення. Крім того, вартість майна вказана у договорах оцінена сторонами самостійно і є явно заниженою. Так подарований будинок сторони оцінили у 20000 грн (а.с. 22). Для порівняння, у довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості оціночна вартість цього будинку визначена у сумі 274906,62 грн (а.с. 95). Навіть з урахуванням часу та методики оцінки, ці суми є очевидно неспівставними. 
Односторонність
Застосування конструкції «фраудаторність» при односторонньому правочинові має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати односторонній правочин як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, належить те, що внаслідок учинення одностороннього правочину відбувається унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг майна (постанова КЦС від 24.02.2021 у справі №757/33392/16-ц). 
Власник має право розпорядитись майном на власний розсуд, але для з`ясування питання чи укладені ці договори з метою уникнення виконання зобов`язань перед кредитором необхідно проаналізувати мотиви та підстави цих цивільно-правових відносин.
Також суд враховує наявність ознак, які вказують, що оспорювані правочини могли не бути обумовлені перспективою звернення стягнення на майно, а мати інші причини.
Оспорювані договори укладені у 2020 році, представниця відповідачки вказала, що позивач тривалий час не вживав ефективних заходів зі стягнення заборгованості, що свідчить про відсутність невідворотної шкоди саме від цих правочинів
Позивач навів аргументи щодо причин тривалості та неефективності виконавчого провадження, які зараз частково пов`язані з обмеженнями воєнного стану. Але, суд також враховує, що ОСОБА_2 перебуває у статусі боржниці перед банком тривалий час, принаймні з 27.05.2011, коли рішенням суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Боржник не може бути позбавлений права укладати потрібні йому цивільно-правові угоди протягом такого тривалого, часу. Тому суд аналізує на предмет фраудаторності не сам факт укладання договорів дарування, а зміст, мотиви і контекст укладених договорів.
Борг перед банком забезпечений іпотекою
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» введено мораторій на звернення стягнення на предмет іпотеки 
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 Закону України “Про іпотеку” (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.
Відповідачка здійснює погашення заборгованості
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 частково погашає заборгованість, але лише за штрафними санкціями на виконання рішення суду від 03.04.2023 (справа №725/3779/21) в примусовому порядку.
Відповідачка має інше майно, яким може бути забезпечено зобов`язання
Здійснений позивачем розрахунок заборгованості станом на 11.01.2020 у розмірі 344418,82 доларів США потребує детального аналізу і може бути частково спростований, але навіть наявна на той час прострочена заборговані за тілом кредиту 17003,08 доларів США значно перевищує вартість нерухомого майна, яке залишається у її власності після укладання оспорюваних договорів дарування.
У своєму відзиві представниця відповідачки ОСОБА_3 зазначає, що відповідачка категорично заперечує, що метою укладених договорів дарування нерухомого майна між нею та відповідачем ОСОБА_1 було ухилення від виконання зобов`язань перед позивачем, оскільки на момент дарування ОСОБА_2 мала й інше майно (земельні ділянки, транспортний засіб).
Водночас, договір, який укладений з метою уникнути виконання наявного зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора (Постанова Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 908/802/20(908/2766/22).
Отже, виходячи зі стандарту доказування баланс ймовірностей, суд вважає доведеним позивачем факт того, що оспорювані договори дарування нерухомого майна укладені ОСОБА_2 з метою вивести майно з-під можливого звернення стягнення, ухиляючись при цьому від виконання взятих на себе зобов`язань. Позивач надав докази, які сукупно роблять версію цієї події більш вірогідною (імовірною), ніж протилежна версія подій викладена в позиції відповідачки. 
Позивачем доведено, що між ним та ОСОБА_2 існує грошове боргове зобов`язання, в якому остання виступає боржником; боржник вочевидь обізнаний із розміром такого зобов`язання; розмір зобов`язання не є символічним; спірні договори дарування нерухомого майна укладені за час існування невиконаного зобов`язання в один день; на час укладення договорів та на момент вирішення спору зобов`язання не виконано, зокрема, шляхом звернення стягнення на інше майно боржника.
За змістом частина 1, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина 1 статті 215 ЦК України). 
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). 
В тій же постанові визначено, що позивач вправі звернутись до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13т ЦК). У цій справ позивач посилається на те, що оспорювані правочини вчинені всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом.
Суд зазначає, що сукупність обставин, за яких були укладені спірні договори дарування доводить той факт, що відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача.
Для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду з позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних з вчиненням такого правочину (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17). 
Щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності.
Суд погоджується з розрахунком позивача за яким станом на 30.01.2024 до спливу позовної давності (за загальним правилом - 27.10.2025) залишалось 636 днів, однак перебіг позовної давності був зупинений Законом України від 08.11.2023 № 3450-IX. До цього, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжувались на строк дії такого карантину.
04.09.2024 набрав чинності Закон України “Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності” від 14.05.2025 № 4434-IX, яким постановлено виключити пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України. Таким чином, з 04.09.2025 перебіг позовної давності поновився і після 04.09.2025 позовна давність продовжилась на 636 днів, які не сплили станом на 30.01.2024. Отже, підстави застосування наслідків пропуску строку позовної давності відсутні.
З огляду на встановлені судом обставини, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Судові витрати
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір за чотири позовні вимоги та заяву про забезпечення позову в розмірі 11980 грн 80 коп.
На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Фідірко Яна Сергіївна, третя особа: Державний нотаріус Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко Олена Іванівна про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна задовольнити.
Визнати недійсним договір дарування житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 11.01.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко Оленою Іванівною та зареєстрований у реєстрі за номером 4-5. 
Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,0473 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 5925080800:01:002:0378, укладений 11.01.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко Оленою Іванівною та зареєстрований у реєстрі за номером 4-7. 
Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,1889 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 5925080800:01:002:0380, укладений 11.01.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко Оленою Іванівною та зареєстрований у реєстрі за номером 4-9. 
Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,1600 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 5925080800:01:002:0379, укладений 11.01.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко Оленою Іванівною та зареєстрований у реєстрі за номером 4-11. 
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2  у дольовому порядку на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" судовий збір в сумі 11980 (одинадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн 80 коп, тобто по 5990 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн 40 коп з кожного.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони:
позивач Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ЄДРПОУ 14360570;
відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
третя особа Державний нотаріус Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко Олена Іванівна, адреса місцезнаходження: проспект Тараса Шевченка, буд. 3, м. Суми, Сумська область, 40011, ЄДРПОУ 14360570.

Суддя О.В. Лебедь