ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року 
м. Київ

справа №440/16162/23
адміністративне провадження № К/990/23212/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Білак М.В., Єресько Л.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 440/16162/23
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2024 року (головуючий суддя - Спаскін О.А, судді: Присяжнюк О.В., Любич Л.В.),
УСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог 
ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, В/ч НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 28.10.2008 по 01.09.2023 з урахуванням січня 2008 року як базового місяця;
- визнати протиправними бездіяльності та відмови у листі від 29.09.2023 № 1676 у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 28.08.2008 по 01.09.2023 з застосуванням базового місяця - січень 2008 року;
- зобов`язати В/ч НОМЕР_1 донарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 28.10.2008 по 28.02.2018 включно з урахуванням проведених виплат із застосуванням базового місяця - січня 2008 року;
- зобов`язати донарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.09.2023 включно з врахуванням проведених виплат із застосуванням базового місяця - січня 2008 року відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 17 січня 2024 року адміністративний позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця - січень 2008 року. Зобов`язав В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця - січень 2008 року та з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Не погодившись із прийнятим (17.01.2024) рішенням, В/ч НОМЕР_1 (23.04.2024) подала апеляційну скаргу.
Ухвалами від 29.04.2024 Другий апеляційний адміністративний суд у задоволенні клопотання В/ч НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовив та визнав неповажними причини пропуску строку на апеляційне провадження. Апеляційну скаргу В/ч НОМЕР_1 залишив без руху для надання суду заяви про поновлення строку та зазначення інших поважних підстав для поновлення строку на оскарження рішення від 17.01.2024; установив строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
На виконання цієї ухвали відповідач надіслав (07.05.2024) заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із обґрунтуванням причин його пропуску.
08.05.2024 Другий апеляційний адміністративний суд відмовив В/ч НОМЕР_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі.
Другий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 15.05.2025 відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
У касаційній скарзі В/ч НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження її розгляду. 
На обґрунтування вимог касаційної скарги В/ч НОМЕР_1 вказує, що нею вживались усі можливі заходи щодо оскарження рішення суду першої інстанції, що свідчить про намір скористатися правом на доступ до правосуддя.
У касаційній скарзі відповідач зазначає, що пропуск строку на апеляційне оскарження був зумовлений сукупністю об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне отримання та оскарження рішення суду першої інстанції. Зокрема, скаржник вказує, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 не відображалось у підсистемі «Електронного суду» в «Електронному судовому кабінеті» військової частини з дня його ухвалення і фактично було отримано лише 28.03.2024, що підтверджується відміткою реєстрації. До цього моменту командування об`єктивно не мало змоги ознайомитися з рішенням та своєчасно подати апеляційну скаргу.
Окрім цього, скаржник звертає увагу на надзвичайне навантаження на юридичну групу військової частини, спричинене: вакантністю посади офіцера юридичної групи з жовтня 2022 року; покладенням на начальника юридичної групи тимчасового виконання обов`язків начальника фінансово-економічної служби у період з листопада 2023 по березень 2024 року; масовим надходженням позовних заяв (лише за січень 2024 року - 91 позов); перебуванням у провадженні судів понад 400 справ за участю військової частини одночасно. У таких умовах відстеження надходження процесуальних документів по кожній справі було фізично неможливим.
Скаржник також посилається на умови воєнного стану, постійні ракетні обстріли та ураження БПЛА, виконання бойових завдань з охорони та оборони військової частини як об`єкта критичної інфраструктури, що додатково ускладнювало організацію юридичної роботи.
З огляду на викладене відповідач вважає, що суд апеляційної інстанції підійшов до оцінки причин пропуску строку формально, не перевірив належним чином зазначених обставин, чим порушив право військової частини на апеляційний перегляд справи, гарантоване статтею 129 Конституції України та статтею 13 КАС України.
З огляду на вказані обставини, відповідач уважає, що висновок апеляційного суду про відсутність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження зроблений як без урахування істотних обставин справи, так і з порушенням норм процесуального права.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів ОСОБА_2 (суддя-доповідач), суддів: Жука А.В., Радишевської О.Р. від 29.07.2024 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
У зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 24 вересня 2024 року № 2777/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку», здійснено перерозподіл цієї справи та визначено новий склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Соколова В.М., суддів - Білак М.В., Єресько Л.О.
04.09.2024 позивач надав відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити В/ч НОМЕР_1 в задоволені касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 21.05.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права та акти їхнього застосування. Оцінка висновків суду, судове рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи 
Надаючи правову оцінку встановленим апеляційним судом обставинам справи щодо подання апеляційної скарги та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Право на апеляційне оскарження реалізується у спосіб подання в установленому порядку апеляційної скарги, форма та зміст якої також визначається процесуальним законом.
Умовою прийнятності апеляційної скарги до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми й змісту, які визначені у статті 293 КАС України, а також дотриманні термінів її подачі, обов`язковому поданні переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї, в тому числі та в частині сплати судового збору та, у разі пропуску строку на апеляційне оскарження, подання відповідного клопотання про його поновлення.
Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору. Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.
Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81): «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).
За статтею 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
При цьому, згідно із частиною першою статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Імперативні положення частини третьої статті 298 КАС України встановлюють обов`язок особи, яка звертається до суду з апеляційною скаргою з пропуском строку на апеляційне оскарження подати клопотання про його поновлення із зазначенням поважності причин такого пропуску.
Статтею 298 КАС України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу (частина друга).
Положеннями статті 169 КАС України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання встановлених вимог, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, встановлюються спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
Колегія суддів зазначає, що залишення апеляційної скарги без руху - це процесуальна дія, яка застосовується судом з метою усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги та дотримання порядку її подання.
Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку (частина третя статті 298 КАС України).
Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі (пункт 4 частини першої статті 299 КАС України).
Положення пункту 4 частини першої статті 299 КАС є імперативними та зобов`язують суд, у разі якщо особою у визначений строк не буде подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або у поданій заяві будуть наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані судом неповажними, відмовити у відкритті апеляційного провадження.
Такий підхід обумовлений тим, що право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на апеляційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати суб`єктів адміністративного судочинства.
Таким чином процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду під час виявлення недоліків, зокрема, апеляційної скарги. Як у випадку невиконання вимог статті 296 КАС щодо форми та змісту скарги, так і вимог щодо дотримання строку апеляційного оскарження, зокрема, відсутності відповідного клопотання чи визнання вказаних у ньому підстав неповажними, - апеляційна скарга залишається без руху.
Колегія суддів зазначає, що поновлення строку (у випадках, що не віднесені до регламентованих частини другої статті 295 КАС України) не є обов`язком суду, а є предметом його оцінки (розсуду) залежно від встановлених обставин, доводів і доказів сторін.
У разі подання апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними.
Залишаючи апеляційну скаргу без руху суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішення у цій справі ухвалено 17.01.2024 в порядку письмового провадження. Копію оскаржуваного рішення доставлено в електронний кабінет В/ч НОМЕР_1 19.02.2024. Водночас апеляційна скарга була подана 22.04.2024 засобами поштового зв`язку. Тобто, з пропуском строку на її подання.
На виконання ухвали від 29.04.2024 апелянт надіслав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого послався на обставини неотримання оскаржуваного рішення до електронного кабінету, а лише нарочно, що підтверджується відміткою реєстрації на рішенні (Вх. № 430 від 28.03.2024).
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України, суд апеляційної інстанції виходив із того, що апелянтом не доведено наявності обставин, що перешкоджали йому звернутися до суду в межах строку, визначеного статтею 295 КАС України та які б становили об`єктивно непереборні перешкоди, що пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, а тому суд констатував, що причини пропуску строку апеляційного оскарження зазначені у вказаному клопотанні не є поважними.
Розв`язуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції визнав посилання на невчасне отримання оскаржуваного рішення суду неповажною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.
Надаючи оцінку наведеним вище обставинам, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність підстав вважати, що строк на апеляційне оскарження був пропущений з поважних причин.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин пропуску такого строку чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.
Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документа повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку (пункт 49 постанови Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19).
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.
За обставинами цієї справи, В/ч НОМЕР_1 була обізнана про наявність судового провадження у цій справі, нею був поданий відзив на позовну заяву ОСОБА_3 .
Справу № 440/16162/23 Полтавський окружний адміністративний суд 17.01.2024 розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін.
Копію рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 по справі № 440/16162/23 В/ч НОМЕР_1 було надіслано в її електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 19.02.2024 о 17:52, що підтверджується довідкою відповідального працівника Полтавського окружного адміністративного суду про доставку електронного листа.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 у справі № 440/16162/23 надіслано для оприлюднення: 17.01.2024. Зареєстровано: 18.01.2024. Забезпечено надання загального доступу: 19.01.2024.
В/ч НОМЕР_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою 23.04.2024.
З огляду на зміст доводів військової частини при апеляційному розгляді та у касаційній скарзі, аргументи до поважності пропуску строку зводяться до дії воєнного стану та неотримання рішення суду першої інстанції через кабінет системи «Електронного суду». Апеляційний суд двічі визнав ці підстави неповажними.
Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві/клопотанні про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 440/15583/23 та від 30.09.2024 у справі № 440/18648/23.
Введений в Україні воєнний стан, звичайно, ускладнив (подекуди унеможливив) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади. Проте, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й без підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.
Водночас Верховний Суд уважає, що велике навантаження, пов`язане з тим, що В/ч НОМЕР_1 є стороною у значній кількості справ, які перебувають у провадження судів різних юрисдикцій, а тому постійно перевіряти інформацію по кожній судовій справі на предмет надходження процесуальних документів без повідомлення в підсистемі «Електронного суду» в «Електронному судовому кабінеті» одній посадовій особі фізично практично не можливо зважаючи на необхідність виконання інших поставлених завдань - суто суб`єктивна причина та не є обставиною, яка є об`єктивно непереборною та не залежить від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язаною з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання апеляційної скарги (постанова Верховного Суду від 26.09.2022 у справі № 560/403/22).
Ураховуючи наведене, Верховний Суд уважає, що, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що військова частина НОМЕР_1 не довела обставин, які б давали підстави для поновлення строку звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 у справі № 440/16162/23. 
В/ч НОМЕР_1 була обізнана про наявність судового провадження у справі № 440/16162/23 й суд першої інстанції виконав процесуальний обов`язок щодо надсилання судового рішення учаснику справи (відповідачу).
З огляду на запровадження підсистем ЄСІТС «Електронний кабінет» та «Електронний суд», що забезпечують можливість направлення судом документів у справах в електронній формі шляхом їхнього надсилання до Електронного кабінету користувача (у тому числі автоматично), приписи КАС України щодо надсилання судового рішення в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення мають імперативний характер лише у випадку відсутності в учасника справи Електронного кабінету.
Отже, надіслання судового рішення в електронній формі до Електронного кабінету В/ч НОМЕР_1 є належним, визначеним процесуальним законодавством способом надсилання судового рішення учаснику справи. 
Аналогічні висновки, викладено Верховним Судом у постанові від 30.09.2024 у справі № 440/18648/23.
З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, за відсутності причин, які б свідчили про поважність пропуску такого строку, правильно застосував положення пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
За таких умов, колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, доходить висновку, що суд апеляційної інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене та приписи статті 350 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги В/ч НОМЕР_1 без задоволення, а оскаржуваної ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2024 - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду справи, у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2024 року у справі № 440/16162/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.М. Соколов М.В. Білак  Л.О. Єресько