Справа 359/13567/24 
Провадження 2/359/190/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.06.2026р.          м. Бориспіль 

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді    Чирки С.С.,
при секретарі     Кривохижі О.М. 
за участю
представника позивача ОСОБА_1 
позивача ОСОБА_2 
відповідача ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , у якій просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 40 175 грн., яка складається з 2 123,00 грн. ринкової вартості пошкодженого майна, 2000,00 грн. витрат на придбання пального, 36052,10 грн. проведення судово-психологічної експертизи та моральну шкоду у розмірі 216 000 грн.
В обґрунтування позову вказує на те, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2024 ОСОБА_3 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Позивач проводив ремонтно-будівельні роботи в своєму офісі. Близько 10 години 25 хвилин 14.12.2021 до нього підійшов відповідач та почав конфліктувати. Згодом ОСОБА_3 , діючи умисно, з мотивів неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, схопив позивача за капюшон куртки, наніс декілька ударів правою рукою в область лівої ділянки голови, після чого, продовжуючи свої умисні злочинні дії тримав позивача за капюшон куртки та наніс йому один удар правою рукою в шию та один удар правою рукою в ліве плече. В результат вказаних дій ОСОБА_2 була понесена шкода у вигляді порваної зимової куртки, вартістю 2123,00грн. Також останній був вимушений витрачати власні кошти на пальне, для поїздок до лікарів, вказані витрати ним оцінено у розмірі 2000,00 грн. 
Крім того ОСОБА_2 були завдані тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, із забоем м`яких тканин в лівій тімяній ділянці, три крововиливи в лівій лопатковій ділянці на зовнішній поверхні лівого плеча та лікарем був призначений курс медикаментозного лікування з рекомендаціями.
24.12.2024 року ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від було відкрито провадження в порядку загального позовного та призначено підготовче судове засідання (а.с.66).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області 21.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.108). 
Позивач та його представника у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимог визнав частково, а саме в розмірі 1000 грн. за пошкодження куртки.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав,що 14.12.2021 він приїхав в офіс до позивача і побачив як відповідач наніс удар позивачу в голову і порвав йому куртку
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав,що 14.12.2021 відповідач наніс удар позивачу в голову, порвав йому куртку і пошкодив будівельні матеріали. Внаслідок цього він переживав, хвилювався, та у нього боліла голова.
Заслухавши пояснення учасників справа, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 14.12.2021 року, близько 10 год. 25 хв., ОСОБА_3 вийшов з житлового будинку АДРЕСА_1 , підійшов до ОСОБА_2 , який знаходився поруч з вантажним автомобілем на подвір`ї, та почав висловлювати в бік останнього претензії щодо спроби висипу з вантажного автомобіля піску. У цей час у ОСОБА_3 на ґрунті довготривалих неприязних відносин виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 
14.12.2021 року, близько 10 год. 30 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, з мотивів неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, схопивши ОСОБА_2 за капюшон куртки, наніс декілька ударів правою рукою в область лівої ділянки голови ОСОБА_2 , після чого ОСОБА_3 продовжуючи тримати ОСОБА_2 за капюшон куртки, наніс йому один удар правою рукою в шию та один удар правою рукою в ліве плече.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинено умисні дії, які полягають в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Дана обставина підтверджується копією вироку від 06.03.2024 року у справі №359/9537/22 (а.с.9-19).
Відповідно до висновку товарознавчої експертизи від.14.12.2021 року ПП «Авто-експрес» ринкова вартість зимової куртки «CANADIENS NHL» становить 1948 грн., саморобних дерев`яних будівельних налаштувань -175 грн.(а.с.28).
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особо
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, з наступними змінами та доповненнями, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
З вироку Бориспільського міськрайонного суду від вироку від 06.03.2024 року у справі №359/9537/22 вбачається, що ОСОБА_3 було вчинено кримінальне правопорушення, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та встановлено факт нанесення позивачу тілесних ушкоджень.
Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Тобто збитками є фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені особою, або які мають бути нею зроблені, та упущену вигоду. При цьому, вказані витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням порушеного права особи, а саме, без здійснення таких витрат є неможливим відновлення порушеного права особою.
Для відповідальності у деліктних правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи.
Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.
Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.04.2024 у справі № 584/947/20, провадження № 61-10387св22).
Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Обставини заподіяння шкоди відповідачу позивачем підтвердили свідки допитані в судовому засіданні,які є послідовними і узгоджуються з матеріалами справи, а тому суд на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2123 грн. (куртка+ будівельні матеріали)
Більше того, сам відповідач визнав позов в цій частині в розмірі 1000 грн., що також судом враховується. 
Разом з цим, у задоволенні вимог щодо стягнення коштів у розмірі 2000 грн. за придбання пального слід відмовити, оскільки вони не є шкодою, що завдана позивачу, як потерпілому від кримінального правопорушення.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20, провадження № 61-1132св22; постанову Верховного Суду у від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20, провадження № 61-21130сво21).
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. За відсутності хоча б однієї складової стягнення шкоди неможливе (див. постанову Верховного Суду від 24.06.2024 у справі №442/5177/21, провадження № 61-3736св23).
Відповідно до положень ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 216 000 грн., позивач зазначив, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень через побиття Горловим він перебував на стаціонарному лікуванні з 17 грудня по 31 грудня 2021 року. Особливо в перші дні він вимушений був уникати будь-яких різких рухів не тільки головою, а й усім тілом, оскільки це викликало головну біль; втратив повноцінний сон, не міг відпочити, а тому постійно відчував втому, слабкість, недомагання; перебував у пригніченому стані не тільки через фізичну біль, а й через сам факт перебування у стінах лікарні, що само по собі негативно впливає на психіку людини.
На підтвердження заподіяння моральної шкоди позивач надав висновок експерта від 09.12.2024 № 1654 за результатами судово-психологічної експертизи ОСОБА_2 .
Однак, даний висновок експерта не є для суду беззаперечним доказом, оскільки за змістом ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає саме суд, а не експерт-психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для суду лише орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суд повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості.
Аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2022 року у справі №372/1652/18.
З урахуванням характеру отриманих тілесних ушкоджень, глибини душевних страждань, а також вимог розумності і справедливості, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 50 000,00 грн., а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджени х між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6Конвенції про захист правлюдини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Усі інші доводи сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
За правилами ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За п.6 ч.3 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Згідно п.10 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році І категорії.
Враховуючи те, що позовні вимоги про відшкодуванням матеріальної шкоди задоволено на 51,49%(2123 грн.+100/4123), тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1559,16 грн. (3028 грн.*51,49/100) за майнову вимогу.
Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволено на 23,14%(50000 грн.*100/216 000 грн.), тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 750 грн. (3240 грн.*23,14/100) за вимогу про стягнення моральної шкоди.
З урахуванням цього, з відповідач на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2309,16 грн.(1559,16грн.+750 грн.).
Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволено судом на 23,14% , а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати за проведення експертизи в розмірі 8342,45 грн.(36052,1 грн.(вартість експертизи)*23,14%/100).
Керуючись ст. 11, 16, 23, 1166, 1167, 1172, 1192 ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 76-82, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 майнову шкоду в розмірі 2123 грн., моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. та витрати за проведення експертизи в розмірі 8342,45 грн.
В задоволені позовних вимог в більшому розмірі відмовити.
Стягнути ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2309,16 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всімаучасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 02.07.2026 року.

Суддя  Чирка С.С.