ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/52891/25 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Воловика С.В., суддів Собківа Я.М., Сорочка Є.О., розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Нотаріальної палати України на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 у справі № 320/52891/25 за позовом Нотаріальної палати України до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України про визнання нечинною постанови та скасування наказу, 
У С Т А Н О В И В:

Нотаріальна палата України 28.10.2025 звернулась з позовною заявою до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, у якій просить суд визнати нечинними окремі положення постанови Кабінету Міністрів України № 958 від 08.08.2025 та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 2159/7 від 13.10.2025.
Також, 29.10.2025 Нотаріальною палатою України була подана заява про забезпечення позову, у якій остання просила суд зупинити дію оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України № 2159/7 від 13.10.2025 до набрання законної сили судовим рішенням у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 в задоволенні зазначеної заяви відмовлено з тих підстав, що, по-перше, наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних постанови та наказу може бути встановлена судом тільки після з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності; а по-друге, вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу до набрання судовим рішенням у справі законної сили, може свідчити про фактичне ухвалення судом рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин.
Не погоджуючись з указаною ухвалою, Нотаріальна палата України звернулась з апеляційною скаргою, у якій вказує на порушення судом І-ї інстанції норм процесуального права та просить апеляційний суд скасувати ухвалу про відмову у забезпеченні позову, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову та зупинити дію наказу Міністерства юстиції України № 2159/7 від 13.10.2025.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Нотаріальна палата України вказує на те, що оскаржувана ухвала постановлена неповноважним складом суду, оскільки з огляду на приписи частини першої статті 33 та частиною першої статті 34 КАС України, адміністративна справа № 320/52891/25 та усі процесуальні питання, пов`язані з її розглядом, в тому числі і питання вжиття заходів забезпечення позову, мають вирішуватись колегією у складі трьох суддів, а не суддею-доповідачем одноособово.
Крім того, апелянт звернув увагу апеляційного суду на те, що відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд І-ї інстанції послався на приписи частини п`ятої статті 151 КАС України, в той час, коли у заяві про забезпечення позову, Нотаріальна палата України просила суд зупинити дію наказу Міністерства юстиції України № 2159/7 від 13.10.2025, який не є нормативно-правовим актом, а є індивідуальним актом у зв`язку з тим, що не містить в собі норм права, не встановлює, не змінює і не припиняє (скасовує) загальних правил регулювання однотипних відносин, його дія вичерпується виконанням та жодним чином не розрахована на довгострокове чи неодноразове застосування.
Також, апелянт зауважив на тому, що статтею 10 Закону України «Про нотаріат» визначено строк повноважень персонального складу Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату три роки, починаючи з дня його затвердження. Приймаючи до уваги те, що діючий персональний склад Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату затверджено наказом Міністерства юстиції України № 707/7 від 07.03.2024, строк його повноважень закінчується лише 07.03.2027. 
На думку Нотаріальної палати України, такі обставини свідчать про невідповідність наказу № 2159/7 від 13.10.2025 статті 10 Закону України «Про нотаріат» та як наслідок, про очевидність ознак його протиправності. Тим більше, що на виконання пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 958 від 08.08.2025 Міністерство юстиції України зобов`язане було затвердити новий склад Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, а фактично, оскаржуваним наказом змінено діючий склад комісії.
Наголошуючи на істотному ускладненні чи унеможливленні ефективного захисту і поновлення порушених прав в разі невжиття заходів забезпечення позову, Нотаріальна палата України зазначила, що є організацією, яка здійснює професійне самоврядування у сфері нотаріату, забезпечує гарантії нотаріальної діяльності та делегує своїх представників до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату.
Враховуючи те, що Вища кваліфікаційна комісія нотаріату є органом, що відповідає за допуск до професії нотаріуса, здійснення контролю за дотриманням правил професійної етики та вирішує питання про анулювання свідоцтва про право зайняття нотаріальною діяльністю, на переконання апелянта, задоволення позову у справі № 320/52891/25 про визнання нечинними окремих положень постанови Кабінету Міністрів України № 958 від 08.08.2025 та скасування наказу Міністерства юстиції України № 2159/7 від 13.10.2025, яким змінено склад Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, призведе до нелегітимності усіх рішень такої комісії, скасування кваліфікаційних іспитів на право зайняття нотаріальною діяльністю, порушення прав претендентів на зайняття нотаріальною діяльністю та нікчемності усіх нотаріальних дій, вчинених цими претендентами у разі успішного складання іспиту та отримання свідоцтва.
Тобто, на думку апелянта, невжиття заходів забезпечення позову порушить права невизначеного кола осіб, нестиме небезпеку сталості суспільних правовідносин, нівелюватиме ефективність судового захисту та створить невідворотні наслідки у системі нотаріату, які не зможуть бути усунені шляхом лише одного вирішення справи по суті, а натомість вимагатимуть вжиття інших заходів реагування задля врегулювання ситуації правової невизначеності. 
Не погоджуючись з апеляційною скаргою, у відзиві Міністерство юстиції України зазначило, що дійсно, відповідно до приписів статті 33 КАС України, адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, розглядаються і вирішуються в адміністративному суді першої інстанції колегією у складі трьох суддів. 
В той же час, згідно з частиною першою статті 173 КАС України, підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі.
З огляду на вказані приписи, Міністерство юстиції України вважає, що під час проведення підготовчого провадження, всі процесуальні дії, в тому числі і вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, суддя вчиняє одноособово. Це стосується і тих справ, які належить розглядати колегією суддів, крім випадків, коли розгляд справи в суді першої інстанції завершується у підготовчому провадженні під час попереднього судового засідання і процесуально оформлюється такими судовими рішеннями, як ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, про закриття провадження у справі.
Крім того, Міністерство юстиції України зауважило на тому, що частиною третьою статті 151 КАС України встановлено пряму заборону щодо зупинення дії нормативно-правових актів Уряду в межах вжиття заходів забезпечення позову.
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 958 від 08.08.2025, Міністерство юстиції України зобов`язано протягом двох місяців з дня набрання чинності цією постановою затвердити новий склад Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату з урахуванням змін, внесених цією постановою. 
Отже, прийнятий 13.10.2025 наказ № 2159/7, дію якого просила зупинити Нотаріальна палата України в якості забезпечення позову, є виконанням пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 958 від 08.08.2025, у зв`язку з чим, зупинення дії цього наказу, фактично зупиняє дію згаданої постанови.
Також, Міністерство юстиції України наголосило на тому, що зазначені Нотаріальною палатою України у заяві про забезпечення позову мотиви вжиття таких заходів, є необґрунтованими та не свідчать про можливість настання негативних наслідків і ймовірність виникнення складнощів під час виконання рішення суду. Апелянтом не доведено та документально не підтверджено наявність обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди його правам, свободам та інтересам, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів встановила наступне.
Нотаріальна палата України 28.10.2025 звернулась з позовною заявою до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, у якій просить суд:
- визнати протиправним та нечинним пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України № 958 від 08.08.2025 «Про внесення змін до Положення про Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату» у частині затвердження: абзацу 2 пункту 2 змін, що вносяться до Положення про Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату; абзацу 6 пункту 2 змін; абзацу 9 пункту 2 змін; абзацу 16 пункту 2 змін; абзацу 22 пункту 2 змін; абзацу 2 пункту 5 змін; пункту 8 змін;
- визнати протиправним та нечинним абзац 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 958 від 08.08.2025 «Про внесення змін до Положення про Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 2159/7 від 13.10.2025 «Про внесення змін до персонального складу Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України».
Того ж дня, Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) - Леонтовича А.М.
Наступного дня, 29.10.2025, Нотаріальною палатою України до суду була подана заява про забезпечення позову, яка відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, була передана головуючому судді (судді-доповідачу) Леонтовичу А.М.
Після одержання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, 31.10.2025 суддею Київського окружного адміністративного суду Леонтовичем А.М. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі № 320/52891/25, згідно з якою, на підставі частини першої статті 33 КАС України, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження колегією суддів, призначено підготовче засідання, встановлені строки для подання заяв по суті справи, відповідача зобов`язано опублікувати оголошення про відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта.
Також, 31.10.2025 суддею Київського окружного адміністративного суду Леонтовичем А.М. було постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви Нотаріальної палати України щодо вжиття заходів забезпечення позову.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що порядок здійснення судочинства в адміністративних судах встановлюється Кодексом адміністративного судочинства України, який визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів.
Згідно з частинами першою-третьою статті 18 КАС України, у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Позовні та інші заяви, скарги та інші визначені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів.
Визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою у порядку, визначеному цим Кодексом (автоматизований розподіл справ).
Відповідно до частини першої статті 31 КАС України, визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою під час реєстрації документів, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.
Частиною першою статті 32 КАС України передбачено, що усі адміністративні справи в суді першої інстанції, крім випадків, встановлених цим Кодексом, розглядаються і вирішуються суддею одноособово. 
Разом з цим, на виконання приписів частини першої статті 33 КАС України, адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, крім випадку, встановленого частиною четвертою статті 22 цього Кодексу, Національного банку України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, окружної виборчої комісії (окружної комісії з референдуму), розглядаються і вирішуються в адміністративному суді першої інстанції колегією у складі трьох суддів.
При цьому, частиною першою статті 34 КАС України встановлено, що усі питання, які виникають під час колегіального розгляду адміністративної справи, вирішуються більшістю голосів суддів.
Згідно зі статтею 173 КАС України, підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.
Завданням підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (частина перша статті 179 КАС України).
Відповідно до частини другої статті 180 КАС України, у підготовчому засіданні суд, окрім іншого, за клопотанням учасників справи вирішує питання про забезпечення позову, вирішує заяви та клопотання учасників справи.
Крім того, порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульовано статтею 154 КАС України, відповідно до якої, такі заяви розглядаються судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, а у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.
Отже, зміст вказаних норм, дає підстави дійти висновку про те, що адміністративні справи у суді першої інстанції розглядаються суддею одноособово, проте, якщо предметом спору є, зокрема, рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, такі справи в обов`язковому порядку розглядаються колегією у складі трьох суддів. При цьому, з огляду на імперативні приписи статті 34 КАС України, усі питання, що виникають під час розгляду адміністративної справи колегією суддів у суді першої інстанції, вирішуються саме колегіально - більшістю голосів суддів.
Колегія суддів наголошує на тому, що як статтею 154, так і статтею 180 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову вирішується «судом», а за змістом підпункту 4 частини першої статті 4 КАС України, «судом» є суддя адміністративного суду, який розглядає і вирішує адміністративну справу одноособово, або колегія суддів чи інший визначений цим Кодексом склад адміністративного суду.
Тобто, розгляд заяв і клопотань учасників справи, в тому числі і заяви про забезпечення позову, у суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово, а у разі колегіального розгляду справи - колегією у складі трьох суддів.
За таких обставин, з огляду на те, що справа № 320/52891/25 підлягає розгляду у суді першої інстанції колегією у складі трьох суддів, а заява Нотаріальної палати України про забезпечення позову фактично була розглянута одноособово суддею-доповідачем, колегія суддів доходить висновку про недотримання норм процесуального права та розгляд згаданої заяви неповноважним складом суду. 
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів робить висновок про наявність підстав для скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2025, обґрунтованість апеляційної скарги та наявність підстав для її задоволення в цій частині. 
В той же час, вимоги апеляційної скарги щодо ухвалення нового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 2159/7 від 13.10.2025, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.
Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.
Відповідно до статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
За умовами статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно з частиною другою статті 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Не допускається забезпечення позову, зокрема шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини третьої статті151 КАС України).
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно з Рекомендаціями № R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
У постанові від 22.12.2022 у справі №640/31815/21 Верховний Суд виснував:
"30. Колегія суддів зазначає, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому, таке судове рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.
31. Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
32. При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними".
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, Нотаріальна палата України покликається на те, що невжиття заходів забезпечення позову у межах зазначеного нею способу, призведе до порушення прав невизначеного кола осіб, нестиме небезпеку сталості суспільних правовідносин, нівелюватиме ефективність судового захисту та створить невідворотні наслідки у системі нотаріату, які не зможуть бути усунені шляхом лише одного вирішення справи по суті, а натомість вимагатимуть вжиття інших заходів реагування задля врегулювання ситуації правової невизначеності. 
Щодо оцінки невідворотності наслідків для позивача та інших осіб під час вирішення питання про забезпечення позову, то в постанові від 01.06.2022 по справі № 380/4273/21 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду виснувала:
"42. Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
43. Інститут забезпечення позову направлений на захист прав та інтересів позивача від негативних наслідків рішення суб`єкта владних повноважень, яке оспорюється позивачем.
44. Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
45. Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
46. Сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.
…
48. Також мають досліджуватися достатньо обґрунтовані припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
49. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
50. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
51. З системного аналізу наведених процесуальних норм слідує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти".
Отже, як уже зазначалось, стверджуючи про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, Нотаріальна палата України вказує на очевидність ознак протиправності оскаржуваного наказу у зв`язку з тим, що він суперечить статті 10 Закону України «Про нотаріат», а також на істотне ускладнення або взагалі унеможливлення ефективного захисту прав та інтересів позивача у разі невжиття заходів забезпечення, оскільки задоволення позовної заяви призведе до нелегітимності усіх рішень Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, скасування кваліфікаційних іспитів на право зайняття нотаріальною діяльністю, порушення прав претендентів на зайняття нотаріальною діяльністю та нікчемності усіх нотаріальних дій, вчинених цими претендентами у разі успішного складання іспиту та отримання свідоцтва.
Оцінюючи вказані доводи, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 2 Закону України «Про нотаріат», правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.
Державне регулювання нотаріальної діяльності полягає у встановленні умов допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; здійсненні контролю за організацією нотаріату, проведенням перевірок організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні органів та осіб, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють контроль за організацією нотаріату, проводять перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні ставок державного мита, яке справляється державними нотаріусами; встановленні переліку додаткових послуг правового і технічного характеру, які не пов`язані із вчинюваними нотаріальними діями, та встановленні розмірів плати за їх надання державними нотаріусами; встановленні правил професійної етики нотаріусів.
Контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України та його територіальними органами. (стаття 21 Закону України «Про нотаріат»)
Згідно зі статтею 10 вказаного Закону, для визначення рівня професійної підготовленості осіб, які мають намір займатися нотаріальною діяльністю, та вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю при Міністерстві юстиції України утворюється Вища кваліфікаційна комісія нотаріату. Персональний склад Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату затверджується наказом Міністерства юстиції України.
Строк повноважень персонального складу Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату становить три роки, починаючи з дня його затвердження.
Положення про Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату затверджується Кабінетом Міністрів України.
За змістом вказаних норм, конкретні завдання, функції, порядок формування та діяльності Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, яка утворюється при Міністерстві юстиції України, визначається Кабінетом Міністрів України шляхом затвердження відповідного Положення, а персональний склад цієї комісії затверджується Міністерством юстиції України шляхом прийняття відповідного наказу.
Таке правове регулювання, на переконання колегії суддів, свідчить про відсутність очевидних ознак протиправності оскаржуваного наказу, позаяк Кабінет Міністрів України є органом, який уповноважений визначати порядок формування Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, а Міністерство юстиції України є тим органом, який має повноваження затверджувати персональний склад цієї комісії. 
Необґрунтованими колегія суддів вважає і доводи Нотаріальної палати України щодо порушення прав невизначеного кола осіб, у разі невжиття заходів забезпечення, нівелювання ефективності судового захисту та створення невідворотних наслідків у системі нотаріату .
Так, відповідно до частини четвертої статті 150 КАС України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.
Разом з цим, згідно з частиною другою статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, незважаючи на подання позовної заяви, постанова Кабінету Міністрів України № 958 від 08.08.2025, так само, як і наказ Міністерства юстиції України № 2159/7 від 13.10.2025, прийнятий на її виконання, які є предметом судового розгляду у справі № 320/52891/25, є чинними та підлягають застосуванню у правовідносинах, які вони врегульовують. 
У разі задоволення позовних вимог Нотаріальної палати України, згадана постанова Кабінету Міністрів України та, як наслідок, і наказ Міністерства юстиції України, втратять свою чинність лише з моменту набрання рішенням суду законної сили. 
Відтак, твердження Нотаріальної палати України про нелегітимність усіх рішень Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятих за час з моменту затвердження персонального складу 13.10.2025 та до набрання законної сили судовим рішенням, у разі задоволення позову, а також твердження про скасування кваліфікаційних іспитів на право зайняття нотаріальною діяльністю, порушення прав претендентів на зайняття нотаріальною діяльністю та нікчемності усіх нотаріальних дій, вчинених цими претендентами у разі успішного складання іспиту та отримання свідоцтва у цьому періоді, є помилковими.
Щодо посилання Нотаріальної палати України на ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення її права на формування персонального складу Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату без вжиття запропонованих заходів забезпечення позову, колегія суддів звертає увагу на те, що листом № 127240/37.4/33-25 від 04.09.2025 Міністерство юстиції України пропонувало апелянту делегувати своїх представників з числа нотаріусів до складу Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, втім, згідно з рішенням Ради Нотаріальної палати України від 10.09.2025 (протокол № 113), такі представники делеговані не були. 
Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів публічних правовідносин. Такі рішення чи дії можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до статті 150 КАС України, зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є беззаперечними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Таким чином, приймаючи до уваги законодавчо встановлене повноваження Кабінету Міністрів України визначати порядок формування і діяльності Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату шляхом затвердження відповідного Положення, а також повноваження Міністерства юстиції України затверджувати персональний склад цієї комісії, колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 2159/7 від 13.10.2025 до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду пред`явленого Нотаріальною палатою України позову, не відповідає меті інституту забезпечення, оскільки фактично легалізує продовження діяльності Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, сформованої в порядку, який станом на день розгляду заяви про забезпечення позову, втратив чинність.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів робить висновок про необґрунтованість заяви Нотаріальної палати України, відсутність правових підстав для її задоволення і застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 2159/7 від 13.10.2025.
Керуючись статтями 292, 308, 309,311, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Нотаріальної палати України на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 у справі № 320/52891/25 за позовом Нотаріальної палати України до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України про визнання нечинною постанови та скасування наказу - задовольнити частково.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 у справі № 320/52891/25 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви Нотаріальної палати України про забезпечення позову у справі № 320/52891/25 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у строки, встановлені статтею 329 КАС України.

Суддя-доповідач С.В. Воловик

Судді: Я.М. Собків

Є.О. Сорочко