ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року 
м. Київ

Справа № 910/9140/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Власова Ю. Л. - головуючого, Булгакової І. В., Малашенкової Т.М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тева Україна"
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 27 квітня 
2026 року (колегія суддів Сотніков С.В., Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.)

у справі № 910/9140/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тева Україна"
до: Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій", Компанії "Байєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх" (Bayer Intellectual Property GmbH)
про захист прав інтелектуальної власності.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

1. Господарський суд міста Києва рішенням від 17 липня 2025 року відмовив у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Тева Україна" (далі - Товариство, позивач, скаржник) до Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" (далі - УКРНОІВ, відповідач 1) та Компанії "Байєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх" (Bayer Intellectual Property GmbH) (далі - Компанія, відповідач 2) про захист прав інтелектуальної власності.
2. Господарський суд міста Києва 04 лютого 2026 року ухвалив додаткове рішення у цій справі, яким частково задовольнив заяву Компанії простягнення витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши з Товариства на користь Компанії 99 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Товариство 27 лютого 2026 року звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04 лютого 2026 року та ухвалити нове рішення про відмову повністю в задоволенні заяви Компанії про стягнення витрат на професійну правничу допомогу; стягнути з Компанії на користь Товариства судові витрати за апеляційне провадження.

4. Північний апеляційний господарський суд постановою від 07 квітня 2026 року апеляційну скаргу Товариства задовольнив, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04 лютого 2026 року у цій справі скасував, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні заяви Компанії про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовив.

5. Товариство 13 квітня 2026 року звернулося до апеляційного господарського суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат під час апеляційного перегляду додаткового судового рішення, просивши стягнути з Компанії на користь Товариства витрати на професійну правничу допомогу у сумі 59 307,88 грн.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали апеляційного господарського суду

6. Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 27 квітня 2026 року у справі № 910/9140/24 у задоволенні заяви Товариства про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат відмовив.

7. Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскаржене в апеляційному порядку додаткове рішення суду першої інстанції не є судовим рішенням, ухваленим за результатами розгляду справи по суті, оскільки не вирішує / змінює спір сторін по суті, а також не містить висновків про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, не вирішує вимог, не досліджених у судовому засіданні щодо спору по суті, що є підставою для розподілу судових витрат у справі на підставі положень статей 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс). Оскарження додаткового судового рішення не є окремим судовим розглядом спору по суті та прямо залежить від розгляду основного спору, а тому вирішення питання щодо стягнення судових витрат за наслідками перегляду додаткового рішення, яким вже вирішено питання розподілу судових витрат, є необґрунтованим та не відповідає змісту процесуального законодавства щодо розподілу судових витрат. Тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення в порядку статті 244 ГПК України про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем при перегляді додаткового рішення в апеляційному порядку. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції виснував про відмову у задоволенні заяви Товариства про ухвалення додаткового судового рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. Товариство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 27 квітня 2026 року у цій справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву Товариства про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення повністю з Компанії на користь Товариства 59 307,88 грн витрат на професійну правничу допомогу.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

9. Скаржник зазначає про порушення судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали частини другої, пункту 12 частини третьої статті 2, пункту 3 частини першої, частини третьої статтей 129, 244 ГПК України та, зокрема без урахування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22, які прямо дозволяють здійснювати відшкодування витрат, понесених під час апеляційного та касаційного перегляду додаткового рішення про розподіл судових витрат.

Доводи інших учасників справи

10. Компанія у відзиві на касаційну скаргу просила оскаржувану ухвалу апеляційного господарського суду у цій справі залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення з мотивів правильного застосування норм права.

11. УКРНОІВ не скористалася своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

12. Верховний Суд ухвалою від 10 червня 2026 року відкрив касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою Товариства на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 27 квітня 2026 року та вирішив здійснити перегляд зазначеного процесуального судового рішення у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

13. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

14. Нормами частини другої статті 300 ГПК України встановлені межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків апеляційного господарського суду з посиланням на норми права, якими керувався суд

15. Предметом касаційного перегляду є ухвала апеляційної інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, які він поніс під час апеляційного перегляду додаткового судового рішення про розподіл судових витрат.

16. Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм права при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів зазначає таке.

17. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, враховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

18. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

19. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

20. За змістом статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

21. Згідно зі частиною першою статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

22. У частині другій статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

23. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

24. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

25. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (частина четверта статті 126 ГПК України).

26. Відповідно до частини п`ятої статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

27. Загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

28. Відповідно до частин другої та третьої статті 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

29. Між тим у зазначеному конкретному випадку суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання щодо ухвалення додаткового рішення про відшкодування позивачу правничих витрат за апеляційний перегляд додаткового рішення місцевого суду, дійшов висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення. В оскаржуваній ухвалі апеляційна інстанція зазначила, що оскарження додаткового судового рішення не є окремим судовим розглядом спору по суті, а прямо залежить від розгляду основної справи, а тому вирішення питання щодо стягнення судових витрат за наслідками перегляду додаткового рішення, яким вже вирішено питання розподілу судових витрат, є необґрунтованим та не відповідає змісту процесуального законодавства щодо розподілу судових витрат.

30. В означеному аспекті Верховний Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 сформувала наступний висновок щодо застосування приписів статей 2, 123, 129, 244 ГПК України:

"Додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та має на меті усунути неповноту судового рішення. Особа, яка понесла судові витрати під час апеляційного чи касаційного перегляду додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, має право на відшкодування таких витрат, що відповідатиме принципу господарського судочинства, передбаченому у пункті 12 частини третьої статті 2 ГПК України. Під час вирішення цього питання суд має керуватися критеріями, визначеними у частині п`ятій статті 126 та частині п`ятій 
статті 129 ГПК України.

Інакше розуміння позбавить особу права на відшкодування понесених нею судових витрат у разі необґрунтованого оскарження іншим учасником справи додаткового судового рішення, що нівелюватиме значення такої засади судочинства, як відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення".

31. Таким чином, доводи скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції, зокрема статей 129, 244 ГПК України, без урахування висновку щодо застосування цих норм права у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22, знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду.

32. З огляду на викладене, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем при перегляді додаткового рішення в апеляційному порядку, та не досліджував відповідні доводи позивача, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд. Звідси, а також ураховуючи наведене, Суд наразі не надає оцінку та не аналізує інші доводи сторін.

33. Доводи Компанії, викладені у відзиві на касаційну скаргу, не спростовують обставин порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і не можуть бути підставою для залишення без змін оскаржуваного процесуального судового рішення.

34. Верховний Суд зазначає, що учасникам справи надана вичерпна відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин у процесуальному сенсі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

35. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

36. Згідно із частиною четвертою статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

37. З урахуванням викладеного, оскільки суд апеляційної інстанції постановив ухвалу про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат та не досліджував відповідні доводи і докази позивача в аспекті належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідності та взаємозв`язку доказів у їх сукупності, а у Верховного Суду відсутня процесуальна можливість винесення нового рішення, з урахуванням обмежень, визначених нормою статті 300 ГПК України, то оскаржувана ухвала апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

38. Під час нового розгляду господарському суду апеляційної інстанції слід взяти до уваги викладене та враховуючи наведені вище норми права вирішити питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем при перегляді додаткового рішення в апеляційному порядку.

Судові витрати

39. Оскільки судовий збір за подання касаційної скарги на ухвалу про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат не справляється, відповідно Судом не розподіляється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тева Україна" задовольнити частково.

2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 27 квітня 2026 року у справі № 910/9140/24 скасувати.

3. Справу № 910/9140/24 направити на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

4. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов

Судді І. В. Булгакова

Т. М. Малашенкова