ПОСТАНОВА 
Іменем України

21 травня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 398/320/17
провадження № 22-ц/4809/853/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Мурашка С.І., Письменного О. А.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестиційні рішення та стратегії»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестиційні рішення та стратегії» на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2023 року у складі головуючого судді Берднікової Г. В.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, руху справи в суді першої інстанції та ухвали суду першої інстанції.
У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Інвестиційні рішення та стратегії» (далі – ТОВ «ФК Інвестиційні рішення та стратегії»), звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 17 серпня 2007 року №24/PVN6-08-07 в розмірі 677 282,23 грн.
В обгрунтування позову зазначено, що 17 серпня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір №24/PVN6-08-07.
Згідно п.п.2.1., 3.2. кредитного договору банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, кредитні ресурси в сумі 15 000 доларів США з оплатою по процентній ставці 8% процентів річних.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки №24/PVN6-P від 21 серпня 2007 року.
Оскільки відповідачка не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до платіжного календаря, станом на 13 грудня 2016 року загальна сума заборгованості за кредитним договором №24/PVN6-08-07 від 17 серпня 2007 року становить 677 282 гривні 23 копійки, у зв`яз з чим позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 січня 2022 року залучено до участі у справі правонаступника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестиційні рішення та стратегії».

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 січня 2022 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №398/1905/19 (провадження 2/389/664/21) за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору №24/PVN6-08-07 від 17 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», недійсним.

13 липня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Інвестиційні рішення та стратегії» подало до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором №24/PVN6-08-07 від 17 серпня 2007 року в розмірі 1 000 000 грн, а саме: основний борг за тілом кредиту – 10 956, 25 доларів США, що за курсом НБУ становить 310 437, 67 грн; борг за відсотками – 8 480, 5 доларів США, що становить за курсом НБУ 240 289, 03 грн; пеня по простроченому тілу так відсотками – 449 273, 30 грн (а.с.175-200 том 3).

Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області у судовому засіданні 28 серпня 2023 року, без виходу до нарадчої кімнати, прийняв ухвалу про відмову в задоволенні клопотання ТОВ «ФК «Інвестиційні рішення та стратегії» про збільшення позовних вимог, яка занесена до протоколу цього судового засідання.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся із заявою про збільшення позовних вимог після закінчення строків для здійснення такої процесуальної дії, а тому відмовив у задоволенні клопотання ТОВ «ФК «Інвестиційні рішення та стратегії» про збільшення позовних вимог.
Крім того, на думку суду першої інстанції, відмова у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог не перешкоджає реалізації права позивача на звернення за судовим захистом шляхом пред`явлення позову в частині, на яку збільшено первісні позовні вимоги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Інвестиційні рішення та стратегії» подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2023 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Позивач вказує, що в судовому засіданні, яке відбулось 28 серпня 2023 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області було відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Інвестиційні рішення та стратегії» про збільшення позовних вимог. Поряд із цим, зазначає, що наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є постановлення ухвали про повернення такої заяви позивачу, яка, у свою чергу, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України.
Враховуючи норми права та фактичні обставини справи, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестиційні рішення та стратегії» вважає, що суд першої інстанції вказаного не врахував та допустив порушення норм процесуального права, що призвели до необгрунтованої відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог та обмежує право позивача на доступ до правосуддя.
Вказує, що доводи Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області, викладені у листі від 04 вересня 2023 року за № 398/320/17/17911/23 про те, що рішення про відмову у прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог ухвалено з підстави, що вказана заява подана до суду на стадії судового розгляду, що суперечить п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України є неспроможними, оскільки суперечать вимогам ч. 2 ст. 213 ЦПК України, в тому числі у зв`язку з тим, що в жодній із ухвал суду першої інстанції, постановлених після 18 грудня 2018 року у справі № 398/320/17, судом не постановлялося розглядати справу зі стадії її розгляду по суті.
Заявник звертає увагу суду, що з моменту відкриття провадження у цій справі було двічі зупинено провадження не з ініціативи позивача. Так, ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 червня 2018 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 було призначено по справі судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження на час проведення експертизи, тобто до 17 вересня 2018 року. В подальшому, ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2018 року у справі № 398/320/17 за клопотанням представника відповідача Четверікової А. М. було зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №398/1905/19 (провадження № 2/398/1314/19) за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору недійсним. При цьому, у справі №398/1905/19 (провадження № 2/398/1314/19) рішення набрало законної сили лише 10 червня 2023 року. Вважає, що зазначені обставини унеможливили своєчасний розгляд і вирішення цієї справи в межах заявлених первинних позовних вимог, що, в тому числі, перешкодило ефективному захисту порушених прав та інтересів позивача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Світцов С. В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – бе змін.
Представник зазначив, що під час подальшого розгляду справи у суді першої інстанції повернення до стадії підготовчого провадження не здійснювалось, а наразі справа розглядається по суті, що у апеляційній скарзі не заперечується, а напроти – визнається. Вказує, що надходження заяви про збільшення позовних вимог позивача відбулось вже після закриття підготовчого провадження у справі. Окрім того, намагаючись збільшити розмір позовних вимог, позивач одночасно доповнює підстави позову, зокрема, розширюючи часові рамки початкової позовної заяви та викликаючи необхідність досліджувати нові обставини справи на етапі розгляду справи по суті. 
Зауважує, що доводи позивача зводяться до абстрактного посилання на порушення судом виключно форми прийняття рішення у вигляді ухвали, занесеної до протоколу судового засідання, тоді як неможливість збільшення позовних вимог у зв`язку з перебуванням справи на етапі по суті – умисно ігнорується, не оспорюється і не виступає підставою апеляційного оскарження.

Рух справи в суді апеляційної та касаційної інстанцій.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 18 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Інвестиційні рішення та стратегії» на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2023 року повернув скаржнику.
Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у актуальній редакції далі – ЦПК України) ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Положення частини першої статті 353 ЦПК України містить вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, до якого оскаржена ухвала не включена.
За правилами частини другої статті 353 ЦПК України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
Постановою Верховного Суду від 28 січня 2026 року задоволено касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестиційні рішення та стратегії». Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року скасовано і направлено справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Верховний Суд у своїй постанові зробив висновки про те, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) (пункт 6 частини першої статті 353 ЦПК України).
Ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог (зміну предмета або підстав позову) не входить до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду в порядку статті 353 ЦПК України.
Наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог (зміну предмета або підстав позову) є повернення такої заяви позивачу.
Водночас у пункті 6 частини першої статті 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Зважаючи на те, що процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви, яка, у свою чергу, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України, то на ухвалу суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду.
За таких обставин, Верховний Суд вважав, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини четвертої статті 406, частин четвертої та шостої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 лютого 2026 року визначено склад колегії з розгляду даної справи: головуючий суддя (суддя-доповідач) С.М. Єгорова, склад колегії: С.І. Мурашко, О.А. Письменний.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Пунктом 6 частини 1 статті 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).
Частиною 2 ст. 369 ЦПК України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не встановлено обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції – скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, далі - Конвенція).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
У справі «Belletv. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Тобто Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України»).
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2017 року відкрито провадження у цій справі та призначено судове засідання.
Після проведення автоматизованого розподілу судової справи між суддями, ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 березня 2018 року у справі № 398/320/17 суддею Авраменко О. В. прийнято до розгляду цивільну справу за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 червня 2018 року у справі призначено в справі судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2018року поновлено провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2018 року закрито підготовче провадження, призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2018 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 398/1905/19 (провадження № 2/398/1314/19) за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору недійсним.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2021 року поновлено провадження у справі.
У зв`язку із закінченням повноважень судді Авраменка О. В. в межах п`ятирічного строку, на який його було призначено, відповідно до розпорядження керівника апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області № 733-р від 29 вересня 2021 року та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 вересня 2021 року головуючим суддею у справі визначено суддю Нероду Л. М.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2021 року у справі № 398/320/17 задоволено заяву судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Нероди Л. М., відведено суддю від розгляду даної цивільної справи. У зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи у Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області цивільну справу №398/320/17 передано на розгляд до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області як найбільш територіально наближеного до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2021 року головуючою суддею (суддею-доповідачем) у даній справі визначено суддю Берднікову Г. В.
Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 січня 2022 року залучено до участі у справі правонаступника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестиційні рішення та стратегії».
Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 січня 2022 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №398/1905/19 (провадження 2/389/664/21) за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору №24/PVN6-08-07 від 17 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», недійсним.
13 липня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Інвестиційні рішення та стратегії» подало до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором №24/PVN6-08-07 від 17 серпня 2007 року в розмірі 1 000 000 грн, а саме: основний борг за тілом кредиту – 10 956, 25 доларів США, що за курсом НБУ становить 310 437, 67 грн; борг за відсотками – 8 480, 5 доларів США, що становить за курсом НБУ 240 289, 03 грн; пеня по простроченому тілу так відсотками – 449 273, 30 грн (а.с.175-200 том 3).
Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області у судовому засіданні 28 серпня 2023 року, без виходу до нарадчої кімнати, прийняв ухвалу про відмову в задоволенні клопотання ТОВ «ФК «Інвестиційні рішення та стратегії» про збільшення позовних вимог, яка занесена до протоколу цього судового засідання.
Апеляційним судом переглянуто відеозапис судового засідання, яке проводилось у режимі відеоконференції 28 серпня 2026 року Зна`янським міськрайонним судом Кіровоградської області та з`ясовано, що постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні клопотання ТОВ «ФК «Інвестиційні рішення та стратегії» про збільшення позовних вимог без виходу до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу цього судового засідання, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся із заявою про збільшення позовних вимог після закінчення строків для здійснення такої процесуальної дії і не наведено достатніх підстав для поновлення строку на подання такої заяви. Крім того, суд зазначив, що відмова у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог не перешкоджає реалізації права позивача на звернення за судовим захистом шляхом пред`явлення позову в частині, на яку збільшено первісні позовні вимоги.
Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвала суду від 28 серпня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про прийняття заяви про збільшення позовних вимог не відповідає зазначеним вимогам, враховуючи таке.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Пунктами 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частинами третьою, четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі. (ч. 5 ст. 49 ЦПК).
При поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.
За приписами частини шостої статті 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвала про повернення позовної заяви може бути оскаржена.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч. 1 ст. 120 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
За ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Вирішення питання щодо поновлення процесуального строку та прийняття заяви до розгляду належить до компетенції того суду, у якому слід вчинити відповідну процесуальну дію.
Частиною 6 статті 127 ЦПК України визначено, що про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.
Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом (частина 8 ст. 127 ЦПК України).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.
Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (частина друга статті 258 ЦПК України).
Відповідно до частин четвертої, п`ятої та восьмої статті 259 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати. Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання. Усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах.
Отже, процесуальним законом визначено право суду ухвалювати відповідні процесуальні рішення у виді ухвали, не виходячи до нарадчої кімнати, разом з цим передбачено обов`язок суду щодо занесення відомостей про таке рішення до протоколу судового засідання.
Оскільки нормами процесуального права не визначено, з яких процесуальних питань суд вправі постановляти ухвали, не виходячи до нарадчої кімнати, у таких випадках суд керується міркуванням відсутності безпосередньої законодавчої заборони на вирішення певних процесуальних питань ухвалою такого виду, врахувавши важливість вирішеного питання, предмет позову, складність справи, а також очевидний характер того рішення, яке з урахуванням усіх обставин вправі був постановити суд. Зокрема, якщо відповідне процесуальне рішення не потребує детальної аргументації, наведення обґрунтованих висновків, відповіді на кожний довід учасників справи, таке рішення може бути ухвалене судом без виходу до нарадчої кімнати шляхом його проголошення та внесення відповідних відомостей до протоколу судового засідання.
Відповідно до ч. 1 ст. 353 ЦПК України передбачений перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду в апеляційному порядку. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
Передбачений ч. 1 ст. 353 ЦПК України перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду є вичерпним.
Зважаючи на те, що процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви, яка, у свою чергу, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог статті 353 ЦПК України, на ухвалу суду про відмову у прийняті заяви про збільшення позовних вимог може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду.
Відповідно до вимог ст. 260 ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: а) дати і місця її постановлення; б) найменування суду, прізвища та ініціалів судді (суддів); в) імен (найменувань) учасників справи; 2) описової частини із зазначенням суті клопотання та імені (найменування) особи, яка його заявила, чи іншого питання, що вирішується ухвалою; 3) мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; 4) резолютивної частини із зазначенням: а) висновків суду; б) строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
Разом з тим, в порушення зазначених вимог ЦПК України, постановляючи оскражувану ухвалу у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу судового засідання, суд першої інстанції не мотивував належним чином, з яких саме підстав ним було відмовлено у прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог, не надав відповідь на спростування усіх аргументів, зазначених учасниками справи. Крім того, в судовому засіданні суд не роз`яснив позивачу його право оскарження протокольної ухвали в апеляційному порядку.
Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.
Зазначених вимог закону суд не дотримався, чим обмежив сторону позивача у доступі до правосуддя в розумінні практики Європейського суду з прав людини, допустив порушення норм процесуального права та прийшов до передчасного висновку про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог не дослідивши її належним чином, зокрема і на відповідність вимогам ч. 3, 5 ст. 49 ЦПК України, ст. 185 ЦПК України.
Отже, враховуючи вищенаведені правові висновки та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до необґрунтованої відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Апеляційний суд зауважує, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) особи, з яким суд не погоджується. При цьому не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року в справі № 501/1672/22 (провадження № 61-16084св23), постановуВерховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року в справі № 441/1159/21 (провадження № 61-14938св23)).
Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Rada Cavanilles v. Spain», § 49, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1998 року).
Колегія суддів приходить до переконання, що надмірний формалізм при вирішенні питання щодо відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, з огляду на обставини даної справи, суперечить принципу пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою, пов`язаною із завданням цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не врахував обставини справи, що мали істотне значення для її вирішення, припустився надмірного формалізму не надавши належної оцінки усім доводам сторін, а тому ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції і повторного розгляду вказаного клопотання позивача.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Згідно з ч. 6 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестиційні рішення та стратегії» задовольнити.
Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повна постанова складена 21.05.2026.

Судді         С. М. Єгорова

С. І. Мурашко

О. А. Письменний