Справа № 346/284/26
Провадження № 2/346/1194/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 травня 2026 р.	м. Коломия 	

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі: 
головуючої - судді Третьякової І.В.
за участю секретаря - Гжибовського А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Коломийської міської ради про визнання права власності на 1/4 частку земельної ділянки, - 
У С Т А Н О В И В:
22.01.2026р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,0083 га. кадастровий номер 26106000000:17:007:0151, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
В обгрнтування своїх вимог позивач вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия помер її чоловік ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне покійному майно, в тому числі і на його частку в земельній ділянці, кадастровий номер 2610600000:17:007:0151, площею 0, 0083 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вказана земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після смерті чоловіка, позивач прийняла спадщину та звернулася до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, постановою від 16.12.2025р. державний нотаріус Мануляк І.В. відмовила ОСОБА_1 у вчиненні вказаної нотаріальної дії, вказавши, що розмір частки спадкодавця у земельній ділянці визначено не було, що унеможливлює видачу спадкоємцю відповідного свідоцтва. Позивач вказує, що частки співвласників у спірній земельній ділянці були рівними, тому її чоловіку на день його смерті належала 1/4 частка даного майна, яке вона, як єдина спадкоємиця, успадкувала. Оскільки позивач не може оформити спадкові права на вказану нерухомість в нотаріальній конторі, просила захистити її права шляхом визнання за нею права власності на спірне майно. 
Ухвалою від 03.02.2026р. у справі було відкрито загальне позовне провадження. Роз`яснено відповідачам право подати письмові відзиви на позовну заяву разом з доказами, що підтверджують заперечення проти позову. Витребувано з Коломийської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відзиви на позвону заяву до суду не надходили.
Ухвалою від 18.03.2026р. підготовче провадження у справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з`явилася, 08.05.2026р. ОСОБА_1 подала до суду письмове клопотання в якому просила проводити розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. 
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, подали до суду письмові заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги визнають та не заперечують проти їхнього задоволення. Справу просили розглянути за їхньої відсутності. 
Представник Коломийської міської ради в судове засідання також не з`явився, 10.03.2026р. Коломийська міська рада подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи без їхнього представника та винести рішення відповідно до норм чинного цивільного законодавства України. 
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку представленим доказам, суд дійшов до наступного висновку. 
Пунктом 1 ч.2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. 
Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач – визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.
Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даній справі знайшли своє підтвердження в повному обсязі.
З матеріалів справи судом було встановлено, що 14.06.1975 р. Калуським міським відділом РАЦС Івано-Франківської області був зареєстрвоаний шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , актовий запис № 232, що прідтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . Прізвище дружини змінено на « ОСОБА_7 ». 
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , виданого 09.12.2014р., земельна ділянка з кадастровим номером 2610600000:17:007:0151, яка розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0083 га. перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Право власності співвласників: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на вищевказану земельну ділянку було зареєстровано 08.12.2014р. в Управлінні Держземагенства у Коломийському районі, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Витягом з Держаного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.12.2025р. № НВ-0002420102025.
З листа Коломийського міського голови від 22.12.2025р. слідує, що згідно рішення Коломийської міської ралим від 22.09.2022р. № 2094-35/2022 «Про присвоєння нових назв існуючим топонімам в населених пунктах Коломийської міської територіальної громади» вилиці ОСОБА_8 присвоєно назву ОСОБА_9 . 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия, про що Коломийським відділом ДРАЦС складено актовий запис № 367. 
У серпні 2025р. ОСОБА_1 подала до Коломийської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 . 
30.09.2025р. длонька померлого ОСОБА_5 – ОСОБА_10 подала заяву про відмову від спадщини на користь дружини спадкодавця – ОСОБА_1 . 
Згідно матеріалів спадкової справи, інші спадкоємці, окрім позивача, відсутні.
Постановою від 16.12.2025р. державний нотаріус Мануляк І.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. В своєму рішенні нотаріус зазначила, що з наданих спадкоємицею документів вбачається, що право власності зареєстровано за померлим ОСОБА_5 , як співвласником. При цьому, частка померлого у спільній сумісній власності не виділена. 
Отже, матеріалами справи підтверджено неможливість позивачем оформлення своїх спадкових прав на спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця через те, що частка ОСОБА_5 у спільному майні не була виділена.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності.
У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
За змістом частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду, просила визнати за нею право власносні на 1/4 частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті їїї чоловіка.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Згідно з статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. 
В даній справі встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,0083 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 26106000000:17:007:0151, належала ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Поділ даної земельної ділянки або виділення з неї окремих часток за життя ОСОБА_5 не проводився, розмір його частки не визначався. Отже, ОСОБА_5 був співвласником земельної ділянки, яка належала чотирьом особам на праві спільної сумісної власності без визначення часток, і після його смерті це право перейшло до його дружини ОСОБА_1 , як спадкоємиці першої черги за законом.
Відтак, враховуючи, що за життя ОСОБА_5 поділ або виділення його частки земельної ділянки не проводився, тому суд вважає, що ОСОБА_1 , обґрунтовано просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на 1/4 частку, яка належала її чоловіку, виходячи з принципу рівності часток всіх співвласників. 
За таких обставин, суд знаходить позовні вимоги законними та доведеними та вважає за можливе задовольнити їх в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, керуючись 1216-1218,  1268, 1270, 1296, 1297 ЦК України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.. 4, 12, 13, 49, 81, 141, 200, 206, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,0083 га., кадастровий номер 2610600000:17:007:0151, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 28.05.2026р. 

Суддя: 	Третьякова І. В.