Справа № 752/9654/25 
Провадження №: 2/752/2241/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючої судді Митрофанової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В :

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», Товариство) через засоби електронного зв`язку звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 62946,47 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04.12.2020 між Акціонерним товариством «Банк Форвард» (далі - АТ «Банк Форвард», Банк, первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферту) №200312431, відповідно до умов якого первісний кредитор відкрив відповідачу рахунок для надання, повернення та обліку кредитних коштів та надав безпосередньо кредит у розмірі 52712 грн на строк 1096 днів, а ОСОБА_1 у свою чергу зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором. АТ «Банк Форвард» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, але відповідач зі свого боку допустила порушення виконання умов кредитного договору.
У подальшому 25.07.2024 між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №GL1N426202/1, за умовами якого первісний кредитор відступив позивачеві права вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за кредитним договором №200312431 від 04.12.2020.
Оскільки первісний кредитор свої зобов`язання перед позичальником відповідно до укладеного кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, але остання взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту не виконує належним чином, у неї станом на дату відступлення права вимоги наявна заборгованість у загальному розмірі 62946,47 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 32140,51 грн, заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 3,04 грн та заборгованістю за комісією в сумі 30802,92 грн.
У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно повернути отримані в кредит грошові кошти та сплатити відсотки за їхнє користування та інші платежі, то позивач з метою захисту свого порушеного права змушений був звернутися до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просив стягнути з ОСОБА_1 зазначену заборгованість та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2025 для розгляду цивільної справи №752/9654/25 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов.
Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень щодо суті спору, а також заява про проведення розгляду справи з повідомленням учасників справи, від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідач повідомлена про розгляд справи належним чином, шляхом направлення на адресу її зареєстрованого місця проживання копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, яка була вручена останній у встановленому порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Крім того, копія позовної заяви з додатками до неї у відповідності до вимог частини сьомої статті 43 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) були направлені позивачем на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача листом з описом вкладення (штрих-код 0505290233393).
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до вимог частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Оскільки відповідач у встановлений судом строк не подала до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі частини восьмої статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.
Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, 04.12.2020 між АТ «Банк Форвард» Коваленко С.Г. було підписано заяву (оферту) №200312431 на укладення кредитного договору та договору про надання та використання платіжної картки.
В рамках акцепту на укладення кредитного договору відповідач просила Банк відкрити рахунок у валюті гривні, що буде використовуватися для надання, повернення та обліку кредитних коштів та заборгованості за кредитним договором. Також просила надати їй кредит в сумі, зазначеній в графі «Сума кредиту» розділу «Кредитний договір», шляхом зарахування суми кредиту на рахунок та її подальшого безготівкового переказу з рахунку згідно з дорученнями клієнта, викладеними у договорі.
У розділі «Кредитний договір» вказаної заяви (оферти) зазначена сума кредиту в розмірі 52712 грн, який надається строком на 1096 днів з 04.12.2020 по 04.12.2023. Ставка по кредиту (на строкову частину основного боргу) - 0,01% річних, а ставка по кредиту (на прострочену частину основного боргу) - 0,00001% річних, щомісячна комісія - 1892,37 грн.
При цьому, в рамках акцепту на укладення договору про надання та використання платіжної картки відповідач просила Банк випустити на її ім`я платіжну картку, відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривні для використання в рамках договору про картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки, з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку. Також просила для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, становити їй ліміт, в межах якого вона мала право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту у межах п`ятдесяти тисяч гривень та здійснювати у відповідності до статті 1069 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитування рахунку картки.
У пункті 8 Заяви зазначено, що відповідач своїм підписом під офертою підтверджує, що розуміє та погоджується, зокрема, з тим, що Банк має право списувати на свою користь з рахунку картки/ рахунку картки 2 грошові кошти в оплату платежів, що належать до сплати Банку за будь-якими іншими договорами укладеними з Банком. 
Підписанням оферти у пункті 6 відповідач підтвердила, що складовою та невід`ємною частиною кредитного договору є оферта, Паспорт споживчого кредиту, Умови по кредитам, з якими вона ознайомлена та повністю згодна.
04.12.2020 відповідач також підписала Паспорт споживчого кредиту, з якого вбачається, що сума кредиту становить 52712 грн, строк кредитування - 36 місяців, мета отримання кредиту - на споживчі потреби, спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом протягом 10 робочих днів з дати укладення договору, тип процентної ставки - фіксована, а її розмір становить 0,01% річних.
Встановлені у даній справі обставини свідчать про те, що Банком шляхом вчинення відповідних конклюдентних дій (надання кредиту відкриття рахунку, видача картки, встановлення кредитного ліміту) було акцептовано (прийнято) оферту (пропозицію) відповідача про укладення договору на визначених у Заяві умовах.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме перерахував грошові кошти в обсязі та у строк визначені умовами кредитного договору шляхом перерахування в безготівковій формі на рахунок споживчих кредитів позичальника, що підтверджується виписками за кредитними договорами за період 24.12.2020 по 24.07.2024.
25.07.2024 між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладено договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно осіб, які були боржниками АТ «Банк Форвард», та які зазначені у Додатку №1 до цього договору.
Відповідно до Додатку №1 до вказаного вище договору про відступлення прав вимоги від 04.12.2020 до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №200312431 від 04.12.2020 в сумі 62946,47 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 32140,51 грн, заборгованості за відсотками в сумі 3,04 грн та заборгованості по комісії - 30802,92 грн.
Встановлено, що в період дії кредитного договору відповідач не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.
11.04.2025 позивач надіслав на адресу відповідача письмову вимогу за вих.№23720982, де зазначив про відступлення первісним кредитором права вимоги згідно договору № GL1N426202/1 від 25.07.2024. Також, вимагав у позичальника виконати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та негайно погасити виниклу у неї заборгованість у розмірі 62946,47 грн.
Так, положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За правилами частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Положеннями частини першої статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності до вимог частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Судовим розглядом було установлено, що між відповідачем та первісним кредитором - АТ «Банк Форвард» у визначеній законом формі письмовій формі було укладено кредитний договір №200312431 від 04.12.2020, які містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк повернення грошових коштів, розмір процентів, умови кредитування. Відтак, указаний договір є обов`язковим для виконання його сторонами.
Разом з тим, зазначений договір не визнаний судом недійсним, тому в силу статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.
За умовами цього договору Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти, а остання у свою чергу зобов`язалася повернути отримані в кредит грошові кошти в обумовлені договором строки та порядок, а також сплатити відсотки за користування цими коштами.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
На підтвердження факту виконання первісним кредитором взятих на себе зобов`язань та надання відповідачу кредитних коштів, в матеріали справи надані відповідні виписки з рахунку позичальника. А відтак, факт надання відповідачу кредитних коштів позивачем доведено належними чином.
Проте, відповідач попри взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконала у встановлені договором строку та порядку.
Зокрема, у відповідності до наданого суду розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №200312431 від 04.12.2020 у останньої станом на 24.07.2024 наявна заборгованість у загальному розмірі 62946,47 грн, що складається з заборгованості за основним боргом у сумі 32140,51 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 3,04 грн та заборгованості за комісіями в сумі 30802,92 грн.
Відповідач, всупереч вимогам частини першої статті 81 ЦПК України, не надала жодних належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, в тому числі і таких, що підтверджували б сплату заборгованості в повному обсязі чи відсутність такої, або наявність заборгованості в іншому розмірі.
Положеннями частин першої та третьої статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Проте, відповідач не скористалась своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого ухвалою суду строку. В матеріалах справи також відсутні докази неможливості подання відповідачем доказів з об`єктивних причин, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження строк.
Суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України).
Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відтак, за відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, суд встановлює такий розмір заборгованості виходячи з розрахунку позивача та вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у частині розміру боргу за тілом кредиту та нарахованими відсотками.
Окрім того, щодо права позивача пред`являти свої вимоги до відповідача за спірним кредитним договором, то суд керується такими положеннями Закону.
Так, частиною першою статті 510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Частиною першою статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит, що узгоджується з положеннями статті 517 ЦК України.
Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє останнього від обов`язку погашення кредиту.
Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за №361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за №278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за №667/11010/14-ц.
Судовим розглядом було встановлено, що 25.07.2024 між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладено договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно осіб, які були боржниками АТ «Банк Форвард», зокрема і до ОСОБА_1 за кредитним договором №200312431 від 04.12.2020, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
За таких обставин, суд доходить висновку про правомірність заявлених позивачем вимог до відповідача, оскільки до позивача у встановленому порядку перейшло право вимоги до останньої за спірним кредитним договором, у зв`язку із чим убачає наявними підстави для стягнення спірної заборгованості на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 допустила порушення умов укладеного із Банком кредитного договору, не повернула кредитні кошти та не сплатила відсотки за їхнє користування, то у даній справі наявні правові підстави для стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як нового кредитора, заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 32140,51 грн та відсотками в розмірі 3,04 грн.
При вирішенні заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 30802,92 грн, то суд виходить з наступного.
Так, у підписаній відповідачем заяві (оферті) та Паспорті споживчого кредиту було передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1892,37 грн.
Однак, у кредитному договорі не зазначено, які саме послуги банку включено до обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10.06.2017, передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Тобто по суті умови кредитного договору щодо комісії включають у себе ті послуги з обслуговування кредитної заборгованості, які банк зобов`язаний був відповідачці надавати безоплатно.
Щодо надання відповідачу інших, крім передбачених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування» безоплатних послуг за обслуговування кредитної заборгованості, то відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що такі послуги відповідачу дійсно надавалися.
Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 (провадження №61-4202сво22).
Зважуючи на викладене, суд приходить до висновку, що, оскільки у кредитному договорі банк включив до переліку послуг, які входять в обслуговування кредитної заборгованості ті послуги, які зобов`язаний надавати безоплатно, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд зауважує, що встановленням в кредитному договорі щомісячної сплати комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості внесено істотний дисбаланс в договірні права та обов`язки на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливими.
Позивач в порушення норм статей 12, 81 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами правомірність нарахування комісії в розмірі 30802,92 грн, а тому вказана суму стягненню не підлягає.
Відтак, враховуючи той факт, що за наслідками судового розгляду було установлено факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №200312431 від 04.12.2020 в частині повернення тілу кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів з боку відповідача на спростування зазначених вище висновків, як і доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». А саме, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 32143,55 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 32140,51 грн та відсотками в розмірі 3,04 грн.
Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.
Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язанні з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, оскільки за результатами розгляду суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову у цій справі, то відповідно з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені на сплату судового збору в розмірі 1236,88 грн, тобто пропорційно до загального розміру задоволених позовних вимог (51,06%).
Керуючись статтями 2, 4, 7, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №200312431 від 04.12.2020 у загальному розмірі 32143,55 грн, а також понесені по справі судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1236,88 грн.
У задоволенні інших вимог позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
1. Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», адреса: 79029, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок №1, корпус 28, код ЄДРПОУ - 35234236;
2. Відповідач -  ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .
Повне рішення складено 28.04.2026.

Суддя         А.О. Митрофанова