01.06.2026 

Провадження № 1-кп/337/378/2026
ЄУН №337/2408/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя 

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта базова середня, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 НГУ у військовому званні «старший солдат», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 13.02.2023 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч. 2 ст. 406, ст. 69 КК України до штрафу у розмірі 34000 грн., штраф сплачено 19.01.2024 року, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 408 КК України,
встановив:
ОСОБА_4 проходячи військову службу за мобілізацією на посаді помічника гранатометника 2 взводу оперативного призначення 3 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні «старший солдат», порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 09.12.2025, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від військової служби, самовільно залишив місце служби, а саме місце дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 НГУ на території Хортицького району міста Запоріжжя, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця несення служби не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 19.12.2025 року. Крім того ОСОБА_4 проходячи військову службу за мобілізацією на посаді помічника гранатометника 2 взводу оперативного призначення з роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні «старший солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 07.01.2026, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби, самовільно залишив місце служби, а саме місце дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 НГУ на території АДРЕСА_2 , після чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 01.04.2026 року.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю. Визнав фактичні обставини викладені в обвинувальному акті, та їх не оспорює. Суду пояснив, що він з 2023 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ. В грудні 2025 року він самовільно залишив військову частину і потім, приблизно через тиждень сам повернувся до частини. Згодом у січні 2026 року знову самовільно залишив військову частину. Також вказав, що у скоєному розкаюється бажає продовжувати подалі служити в армії. 
Судом з`ясовано, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. 
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано не доцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, судом роз`яснено про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку. 
При встановлених обставинах, оцінивши надані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена і наданих доказів достатньо для визнання його винуватим.
Дії ОСОБА_4 за епізодом від 09.12.2025 року суд кваліфікує за ч. 5 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, та за епізодом від 07.01.2026 року за ч. 4 ст.408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4  судом не встановлено. 
Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила протиправне діяння, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до тяжких і особливо тяжких злочинів, форму вини та мотиви вчиненого, повне визнання своєї провини, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винуватого, який перебуває у зареєстрованому шлюбі, має постійне місце проживання, був призваний на військову службу за мобілізацією у березні 2022 року, за місцем служби характеризується негативно, протягом 2023-2024 років неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, у тому числі з приводу гострої інтоксикації ПАР, під наглядом лікаря психіатра і лікаря нарколога не перебуває. Також суду надана письмова згода командира військової частини НОМЕР_2 від 22.04.2026 року, відповідно до якої ОСОБА_4 планується на посаду солдату резерву до резервної роти. 
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, не може бути застосовано до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене зокрема ст. 407, 408 КК України, так само до таких осіб не може бути застосовано положення ст. 75 КК України – звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На підставі викладеного, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкцій статей, що суд вважає необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, і можливості продовжувати військову службу.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч.1 цієї статті. Тому період попереднього ув`язнення обвинуваченого по дату набрання вироком суду законної сили включно необхідно зарахувати у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Відповідно до ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06.04.2026 року, до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строк тримання під вартою обчислюється з моменту оголошення ухвали суду, а саме з 06.04.2026 року. 
Так як матеріали кримінального провадження не містять даних, які б свідчили про відсутність або зміну ризиків, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, клопотань щодо зміни запобіжного заходу не надходило, то суд вважає, що такий запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Даних щодо наявності речових доказів, процесуальних витрат у кримінальному провадженні прокурором не надано. Цивільний позов не заявлявся. 
Керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Визнати винуватим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 408 КК України і призначити покарання: 
за ч.5 ст. 407 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі; 
за ч.4 ст. 408 КК України у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяця.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до дня набрання вироком законної сили.
Початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_4 обчислювати від дня його фактичного затримання – з 06.04.2026 року, зарахувавши в строк призначеного судом покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого з 06.04.2026 року по дату набрання вироком суду законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1