КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2026 року м. Київ справа №320/56829/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві	
про	визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,	

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (позивач) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 без урахування 1 року 11 місяців навчання у Харківському юридичному інституті у період з 01.09.1985 по 30.06.1989 та трьох (3) років стажу роботи за юридичною спеціальністю необхідного для зайняття посади судді - на посаді адвоката Запорізької обласної колегії адвокатів у період з 07.02.1990 по 15.03.1993;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 , 1 рік 11 місяців навчання у Харківському юридичному інституті у період з 01.09.1985 по 30.06.1989; три (3) роки стажу роботи за юридичною спеціальністю необхідного для зайняття посади судді - на посаді адвоката Запорізької обласної колегії адвокатів у період з 07.02.1990 по 15.03.1993, та здійснити перерахунок і виплати призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розрахунку 56 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді починаючи з 17.04.2025, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, відповідач при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснив самостійний розрахунок стажу роботи, що дає право на отримання такого утримання, не врахувавши при цьому розрахунок, зроблений Вищою радою правосуддя, та зменшивши такий стаж.
Позивач вказує, що у рішенні Вищої ради правосуддя від 10 квітня 2025 року № 770/0/15-25 зазначено, що загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя рішення становить 23 роки 8 місяців 19 днів, а саме: стаж роботи на посаді судді - 18 років 9 місяців 19 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 11 місяців; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки.
Позивач наголошує, ПФУ не має права самостійно перераховувати суддівський стаж, він повинен взяти той стаж, який зазначений у рішенні ВРП, з урахуванням п.34 Перехідних положень та ст.137 ч.1, ч.2 Закону.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 відкрито провадження у справі №320/56829/25, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Вказаною ухвалою витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві належним чином завірені копії: заяви позивача про призначення пенсії разом з усіма доданими документами; пенсійної справи позивача; розрахунку з відповідними поясненнями щодо розміру складових та порядку обчислення пенсії позивачу; листування та відповідей на звернення позивача.
12 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві подані матеріали пенсійної справи позивача.
23 грудня 2025 року Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві подані матеріали листування та відповідей на звернення позивача.
Відповідач у поданому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав необґрунтованості останніх. Зазначає, згідно з частиною 6 статті 69 Закону 1402 стажем професійної діяльності у сфері права вважається стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти, а вищою юридичною освітою - є вища юридична освіта ступеня магістра (або прирівняна до неї вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста), здобута в Україні, а також вища юридична освіта відповідного ступеня, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому порядку.
Київським апеляційним судом від 16.04.2025 № 104/03-24/25 надано розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, до якого включено стаж роботи в галузі права (вимога щодо якого визначена Законом України «Про статус суддів» № 282-ХІІ від 15.12.1992 тривалістю 3 роки.
Водночас, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 відсутні записи про професійну діяльність заявниці в період з 01.10.1994 по 26.06.2006.
Згідно з розрахунком стаж судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 18 років 07 місяців 15 днів, до якого було включено: з 27.06.2006 по 06.08.2007 - роботу на посаді судді Шевченківського районного суду мста Запоріжжя (01 рік 01 місяць 10 днів); з 07.08.2007 по 26.04.2012 - роботу на посаді судді Голосіївського районного суду міста Києва (04 роки 08 місяців 20 днів); з 27.04.2012 по 01.10.2018 - роботу на посаді судді апеляційного суду міста Києва (06 років 05 місяців 05 днів); з 02.10.2018 по 10.04.2025 - роботу на посаді судці Київського апеляційного суду (06 років 06 місяців 09 днів).
Відповідно до п.3 статті 142 Закону № 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Розмір щомісячного довічного грошового утримання заявниці розраховано на підставі даних довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Київського апеляційного суду №68/04-21/25 від 16.04.2025 (216 768,75 грн). Станом на 17.04.2025 розмір призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді Київського апеляційного суду складає 108384,38 грн. (216768,75 х 50%). Для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання взято такі складові суддівської винагороди: посадовий оклад - 131375,00 грн.; доплата за вислугу років - 65687,50 грн.; доплата за науковий ступінь - 19706,25 грн.
За твердженнями відповідача, довічне грошове утримання розраховано та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства.
У відповіді на відзив позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі, зауважила, поданий відповідачем відзив не спростовує доводів позову, не містить належних та допустимих доказів правомірності його дій.
За змістом відповіді на відзив позивач акцентує, Вища рада правосуддя як конституційний орган суддівського врядування встановила суддівський стаж позивача у розмірі 23 роки 8 місяців 19 днів у чинному та обов`язковому до виконання рішенні. Саме цей стаж є єдиною правовою підставою для визначення як права на відставку, так і відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Доводи відповідача про можливість розмежування «стажу роботи на посаді судді» та «стажу для визначення довічного грошового утримання» не ґрунтуються на законі. Законодавство не передбачає існування двох різних видів суддівського стажу для цілей відставки та матеріального забезпечення судді.
Стаж судді є єдиним, встановлюється під час вирішення питання про звільнення у відставку та фіксується у відповідному рішенні Вищої ради правосуддя. Інше тлумачення призводило б до: правової невизначеності; порушення принципу стабільності суддівського статусу; фактичної підміни повноважень Вищої ради правосуддя органом пенсійного забезпечення.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Указом Президента України від 21 червня 2006 року № 559/2006 призначена в межах п`ятирічного строку суддею Шевченківського районного суду міста Запоріжжя, Указом Президента України від 5 липня 2007 року № 601/2007 переведена на посаду судді Голосіївського районного суду міста Києва, Постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2011 року № 3286-VI обрана на посаду судді Голосіївського районного суду міста Києва безстроково, Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2012 року № 4533-VI обрана на посаду судді апеляційного суду міста Києва, Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 переведена на посаду судді Київського апеляційного суду.
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 10 квітня 2025 року №770/0/15-25 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 10 квітня 2025 року №770/0/15-25 встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню: стаж роботи на посаді судді – 18 років 9 місяців 19 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі – 1 рік 11 місяців; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, – 3 роки. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 23 роки 8 місяців 19 днів.
Рішенням від 26.05.2025 №262940021666 позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 16.05.2025р. при стажі роботи на посаді судді 18 років 7 місяців 15 днів виходячи із розміру 50% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді, зазначеного в довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 16.04.2025р. №68/04-21/25, виданої Київським апеляційним судом.
Рішенням від 02.07.2025 №262940021666 ОСОБА_1 було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, а саме з 17.04.2025р.
На відповідне звернення позивача про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, листом від 28.07.2025 №33733-32352/М-02/8-2600/25 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві проінформувало позивача, Київським апеляційним судом від 16.04.2025 № 104/03-24/25 надано розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, до якого включено стаж роботи в галузі права (вимога щодо якого визначена Законом України «Про статус суддів» № 282-ХИ від 15.12.1992) тривалістю 3 роки.
Зазначено, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 відсутні записи про професійну діяльність в період з 01.10.1994 по 26.06.2006.
Згідно з розрахунком стаж судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 18 років 07 місяців 15 днів, до якого було включено:
з 27.06.2006 по 06.08.2007 - роботу на посаді судді Шевченківського районного суду мста Запоріжжя (01 рік 01 місяць 10 днів);
з 07.08.2007 по 26.04.2012 - роботу на посаді судді Голосіївського районного суду міста Києва (04 роки 08 місяців 20 днів);
з 27.04.2012 по 01.10.2018 - роботу на посаді судді апеляційного суду міста Києва (06 років 05 місяців 05 днів);
з 02.10.2018 по 10.04.2025 - роботу на посаді судді Київського апеляційного суду (06 років 06 місяців 09 днів).
Відповідно до п.3 статті 142 Закону 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Розмір щомісячного довічного грошового утримання заявниці розраховано на підставі даних довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Київського апеляційного суду №68/04-21/25 від 16.04.2025 (216 768,75 грн.). Станом на 17.04.2025 розмір призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді Київського апеляційного суду складає 108384,38 грн. (216768,75 х 50%).
Для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання взято такі складові суддівської винагороди: посадовий оклад - 131375,00 грн.; доплата за вислугу років - 65687,50 грн.; доплата за науковий ступінь - 19706,25 грн.
Вказане зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно із частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Так, організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII).
Пунктом 2 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшуєтеся на два відсотки грошового утримання судді.
Статтею 137 Закону України № 1402-VIII передбачено, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Також, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.
Такі висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеною у постановах від 13.04.2022 у справі №420/1840/21, від 06.07.2023 у справі № 420/3746/21, від 25.11.2024 у справі №140/16247/20 та інших.
До набрання чинності Законом №1402-VIII питання обчислення стажу роботи на посаді судді було врегульоване Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI).
Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в редакції чинній до 28 березня 2015 року), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.
Згідно з матеріалами справи, позивача на посаду судді вперше призначено Указом Президента України від 21 червня 2006 року № 559/2006.
Так, до набрання чинності Законом №1402-VIII та Законом №2453-VI в період роботи позивача на посаді судді, дані правовідносини щодо порядку обчислення стажу роботи на посаді судді регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ ).
Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII, зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України “Про статус суддів”», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Спірним питанням у справі, що розглядається, є не зарахування до суддівського стажу 1 рік 11 місяців навчання у Харківському юридичному інституті у період з 01.09.1985 по 30.06.1989 та три роки стажу роботи за юридичною спеціальністю необхідного для зайняття посади судді - на посаді адвоката Запорізької обласної колегії адвокатів у період з 07.02.1990 по 15.03.1993.
В період дії положень статті 43 Закону №2862-ХІІ правове регулювання поняття стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, було додатково врегульовано і іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із частиною першою статті 25 Конституційного Договору від 08.06.1995 №1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28.06.1996 року).
Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.
Згідно зі статтею 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального заходу суддів» від 10.07.1995 №584/95 (далі - Указ Президента України №584/95) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Відповідно до пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» від 03.09.2005 №865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.
Верховний Суд у постановах від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 13.11.2019 у справі №521/2593/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 24.03.2020 у справі №559/512/17, від 29.04.2020 у справі №426/12415/16-а та від 15.11.2021 у справі №580/6051/20 дійшов висновку, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Документи, необхідні для призначення щомісячного довічного грошового утримання» Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за №200/14891 (далі Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України №3-1) до заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання додаються документи про страховий стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.
Згідно з пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Згідно з копіями диплома, виданого 29.06.1989, серії НОМЕР_2 , реєстраційний номер №814, трудової книжки від 09.10.1981 серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 навчалася у Харківському юридичному інституті за денною формою з 1 вересня 1985 року до 30 червня 1989 року.
Отже, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню половина строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті – 1 рік 11 місяців.
Відтак, відповідач протиправно не зарахував до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини періоду його навчання у цьому юридичному навчальному закладі з 1 вересня 1985 року до 30 червня 1989 року, що складає 01 рік 11 місяців.
Щодо зарахування стажу періоду роботи адвокатом з 07.02.1990 по 15.03.1993, то Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12 липня 2018 року № 2509-VIII статтю 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
При цьому абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Системний аналіз вказаних норм в їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України “Про судоустрій і статус суддів” у зв`язку з прийняттям Закону України “Про Вищий антикорупційний суд”», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Саме таку правову позицію покладено в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2862-XII (у редакції, чинній на дату призначення ОСОБА_1 на посаду судді) на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки.
З аналізу наведених норм вбачається, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений частиною другою статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначається на момент призначення на посаду судді вперше.
Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19.
Велика Палата Верховного Суду констатувала, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді.
Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 9901/2/19.
Таким чином, на момент призначення позивача суддею для зайняття такої посади, поряд з іншим, необхідною була наявність стажу роботи в галузі права не менш як три роки.
З огляду на матеріали справи, на підтвердження наявності трьох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, до заяви було долучено довідку Запорізької обласної колегії адвокатів від 11.03.1999 № 45 з якої вбачається, що наказом Запорізької обласної колегії адвокатів № 11 від 28.07.1989 ОСОБА_1 зачислено стажистом адвоката та з 07.02.1990 зачислено адвокатом (наказ № 2 від 06.02.1990) 15.03.1993 року ОСОБА_1 відраховано з ЗОКА.
Отже, відповідачем протиправно не зараховано до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на отримання та виплату щомісячного довічного грошового утримання, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, а саме 3 роки стажу роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, що відповідно змінює і розмір відсоткового значення суддівської винагороди.
У підсумку, суд констатує, неврахування до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи адвокатом, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.
Також суд акцентує, що згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 10 квітня 2025 року №770/0/15-25, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню: стаж роботи на посаді судді – 18 років 9 місяців 19 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі – 1 рік 11 місяців; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, – 3 роки. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 23 роки 8 місяців 19 днів.
Суд зауважує, що Вища рада правосуддя, як орган, якому законодавчо визначено право вирішувати питання відставки, а отже перевіряти згідно поданих документів наявність належного стажу для прийняття рішення про відставку, досліджує і встановлює загальний стаж роботи судді, який дає такому право на відставку, констатуючи відповідні періоди.
Ані Пенсійний фонд України, ані його територіальні органи не наділені законодавчими повноваженнями в частині зарахування/не зарахування до стажу, який дає право на відставку періоду як то навчання чи періоду роботи, який відповідно до ч.2 ст.137 Закону України №1402-VIII підлягає зарахуванню, як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення позивача на посаду, оскільки питання права на відставку та визначення відповідного стажу входить до компетенції ВРП, що в досліджуваному випадку було зреалізовано ВРП, зокрема, половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 11 місяців, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення позивача на посаду - 3 роки, ввійшли у розрахунок загального стажу роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку - 23 роки 8 місяців 19 днів.
Згідно вимог Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 «Про затвердження Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальним органам Пенсійного фонду України» (далі -Постанова №3-1) ні ПФ України ні його територіальним органам не надано права на здійснення визначення стажу, який дає право на відставку, так само як не надано право заперечувати (не погоджуватись)/оскаржувати рішення ВРП щодо стажу судді, який дає такому право на відставку.
Як це передбачено розділом ІІ Постанови №3-1, до заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання додаються: копія рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади; документи про страховий стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637; довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) (далі - довідка про суддівську винагороду) / довідка про винагороду судді Конституційного Суду України для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України (додаток 3) (далі - довідка про винагороду судді Конституційного Суду України), видана судом, з якого суддя вийшов у відставку, або Конституційним Судом України (далі - відповідний суд), з урахуванням суддівської винагороди (винагороди судді) судді, який працює на відповідній посаді; розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання (додаток 4).
Так, заперечення щодо неподання будь-якого з визначеного приписами Постанови №3-1 документу, відповідач не висловив.
Слід зауважити, що у поданому для призначення довічного грошового утримання пакеті документів позивачем було подано і розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання (Розрахунок Київського апеляційного суду від 16.04.2025 №104/03-24/2), в якому усі необхідні періоди, які враховані ВРП для визначення стажу який дає право на відставку зазначені.
Так, згідно п.4 розділу ІІІ Постанови №3-1, територіальні органи ПФ, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, не пізніше 10 днів з дня винесення рішення інформують особу про призначення щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням його розміру або про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження, проте повноваженнями щодо неврахування певних періодів, які визнанні ВРП як уповноваженим органом на їх зарахування для призначення довічного грошового утримання законодавчо не наділені.
Додатково слід зазначити, що у Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською Комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).
У пункті 45 цієї Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.
Щодо заборони свавілля у пункті 52 Доповіді вказано таке: хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватися у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.
Враховуючи вище викладене суд зауважує, що за загальним принципом розподілу влади, саме ПФ України та його територіальні органи які входять до системи органів виконавчої влади наділені повноваженнями щодо вирішення питання призначення довічного грошового утримання судді у відставці, отже зобов`язані поважаючи компетенцію іншого державного органу, діяти у відповідності до наданих законом повноважень, а не на власний розсуд, що мало місце у досліджуваному судом випадку.
Щодо позовних вимог в частині здійснення перерахунку та виплати призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розрахунку 56 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді починаючи з 17.04.2025, суд враховує, частиною третьою статті 142 Закону №1402-VI передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частинами четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Оскільки стаж позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 23 роки 8 місяців 19 днів, відтак позивач має право на довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді із збільшенням на 2% від суми довічного грошового утримання (3 роки х 2% = 6%).
Також, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок (пункт 9 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 № 200/14891).
Вказане свідчить про наявність у позивача права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що свідчить про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розрахунку 56% суддівської винагороди судді, починаючи з 17 квітня 2025 року.
Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, враховуючи приписи ЗУ «Про судовий збір», ставки судового збору за подання до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 без урахування 1 року 11 місяців навчання у Харківському юридичному інституті у період з 01.09.1985 по 30.06.1989 та трьох (3) років стажу роботи за юридичною спеціальністю необхідного для зайняття посади судді - на посаді адвоката Запорізької обласної колегії адвокатів у період з 07.02.1990 по 15.03.1993.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 , 1 рік 11 місяців навчання у Харківському юридичному інституті у період з 01.09.1985 по 30.06.1989, три (3) роки стажу роботи за юридичною спеціальністю необхідного для зайняття посади судді - на посаді адвоката Запорізької обласної колегії адвокатів у період з 07.02.1990 по 15.03.1993, та здійснити перерахунок та виплату призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розрахунку 56 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді починаючи з 17 квітня 2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.