ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/1841/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , в якому просив: 
- визнати протиправними дії військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 щодо обчислення ОСОБА_1 грошового забезпечення із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом станом на 01.01.2018 року (у розмірі 1762,00 грн), після 29 січня 2020 року;
- зобов`язати військові частини НОМЕР_1 та НОМЕР_2 провести перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 9 березня 2022 року по 27 січня 2025 року, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлених законом на 1 січня 2022, 2023, 2024 та 2025 років, шляхом множення цих розмірів на відповідні тарифні коефіцієнти, визначені постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- зобов`язати відповідачів після проведення зазначеного перерахунку виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманого грошового забезпечення за вказаний період, з урахуванням усіх складових, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення посадового окладу, премії, винагороди, що мають постійний характер), а також одноразових додаткових видів грошового забезпечення (матеріальна допомога, допомога на оздоровлення, підйомна допомога тощо) та здійснити виплату різниці з урахуванням фактично сплачених сум. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Військовими частинами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 протиправно здійснювалось нарахування та виплата грошового забезпечення, а також пов`язаних із ним виплат, у періоди з по 09.03.2022 по 27.01.2025 року із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018, а не на 01 січня відповідного календарного року.
У зв`язку із цим позивач вважає, що відповідачем занижено розмір належного йому грошового забезпечення, індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані дні відпусток, одноразової грошової допомоги при звільненні та інших виплат, які підлягали обчисленню виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01 січня відповідного календарного року.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано докази.
09 березня 2026 року до суду надійшла заява Військової частини НОМЕР_3 , в якій зазначено, що Військова частина НОМЕР_2 була ліквідована 14.07.2025 року, а військова частина НОМЕР_3 є її правонаступником, а тому заявник просить замінити в якості відповідача Військову НОМЕР_4 на Військову частину НОМЕР_3 . 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року залучено в якості співвідповідача Військову частину НОМЕР_3 , витребувано докази.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року повторно витребувано докази від Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідач, Військова частина НОМЕР_3 , у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позову в частині вимог, звернених до цієї військової частини, посилаючись на те, що командування діяло у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законодавством. Зазначено, що за період з 25.02.2022 по 31.05.2022 нарахування грошового забезпечення позивачу здійснювала Військова частина НОМЕР_1 , у зв`язку з чим у Військової частини НОМЕР_3 відсутня інформація щодо розміру нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення за вказаний період. Щодо періоду з 20.05.2023 по 27.01.2025 відповідач зазначив, що після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №481 від 12.05.2023 посадові оклади, оклади за військовими званнями та інші складові грошового забезпечення військовослужбовців визначаються із застосуванням розрахункової величини 1762,00 грн, а тому підстави для перерахунку грошового забезпечення із застосуванням прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, відсутні. Також відповідач вказав, що вимоги про виплату похідних сум, зокрема індексації, компенсації за невикористані дні відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні та інших додаткових виплат, є необґрунтованими, оскільки залежать від наявності підстав для перерахунку основного грошового забезпечення. 
Відзивів від інших співвідповідачів до суду не надходило. 
01 травня 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що доводи відповідача щодо правомірності застосування прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 суперечать вимогам чинного законодавства та усталеній судовій практиці Верховного Суду. Позивач послався на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, якою було відновлено дію пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 у редакції, що передбачає визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного року. Також зазначено, що закони України про Державний бюджет на 2022, 2023, 2024 та 2025 роки встановлюють новий розмір прожиткового мінімуму, який підлягає застосуванню при визначенні грошового забезпечення військовослужбовців. 
Крім того, позивач вказав, що посилання відповідача на підзаконні нормативні акти не можуть бути підставою для звуження гарантованого законом рівня грошового забезпечення військовослужбовців, а невикористання актуального прожиткового мінімуму призвело до заниження посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових виплат. У відповіді на відзив позивач наголосив, що доводи відповідача не спростовують позовних вимог та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. 
Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини. 
Позивач ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» 09 березня 2022 року був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . 
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2025 №2 молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира 2 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , призначено на посаду оператора протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку з чим його виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 02.01.2025. Водночас наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.01.2025 №3 позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та поставлено на всі види забезпечення з 03.01.2025. Надалі, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 27.01.2025 №27, позивача звільнено із займаної посади та призначено на посаду командира зенітного кулеметного відділення зенітного кулеметного взводу зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_5 , у зв`язку з чим його виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_2 з 27.01.2025. 
Позивач зазначає, що у період проходження військової служби з 09.03.2022 по 27.01.2025 грошове забезпечення військовими частинами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 обчислювалося із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 1762 грн, встановленого станом на 01.01.2018, без урахування збільшення прожиткового мінімуму, визначеного законами України про Державний бюджет на 2022, 2023, 2024 та 2025 роки. На думку позивача, після набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 посадовий оклад та оклад за військовим званням мали визначатися шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт. 
У зв`язку із застосуванням, на думку позивача, заниженої розрахункової величини було занижено усі складові грошового забезпечення, зокрема посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення, у тому числі премії, надбавки, матеріальну допомогу, допомогу на оздоровлення та одноразову грошову допомогу при звільненні. Не погодившись із порядком нарахування та виплати грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з такого.
Щодо нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовця за період 09.03.2022 по 27.01.2025 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у відповідному році.
Положеннями статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: " 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
Тобто, на момент набрання чинності постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: " 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
Відтак, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Правовий висновок щодо застосування норм пункт 4 постанови № 704 у редакції змін згідно із пунктом 6 постанови № 103, який є релевантним до спірних правових відносин, зроблено Верховним Судом у постанові від 02.08.2022 (справа № 440/6017/21).
У вказаній постанові Суд касаційної інстанції сформував таку правову позицію:... зазначення у пункті 4 постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-XII.
Однак Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили".
При цьому колегія суддів Верховного Суду зазначила, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року (що узгоджувалося із нормою пункт 4 постанови № 704 у редакції змін згідно із пунктом 6 постанови № 103).
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (далі - Закон № 294-IX) та Закон України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" № 1082-IX таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять (як і не містить таких застережень Закон України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та Закон України "Про Державний бюджет України на 2023 рік").
Тобто, положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Підсумувавши Верховний Суд дійшов висновку, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік (2020, 2021), у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.
Тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням (та похідних від них розмірів грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань та одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби) розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік згідно Законів України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік).
20.05.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, якою внесені зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, згідно з якими абзац 1 пункту 4 викладено в такій редакції: “Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.”.
Пунктом 3 Постанови № 481 установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Отже, з дня набрання чинності Постановою № 481 [20.05.2023] Кабінетом Міністрів України замість розрахункової величини прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року запроваджено сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військове звання 1762 грн.
Таким чином, з 20.05.2023 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру сталої величини - 1762 грн, а не із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Суд зазначає, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі №320/29450/24 визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі №320/29450/24 залишено без змін.
Статтею 265 КАС України передбачено наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним. Так, частиною першою цієї статті передбачено, що резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили
Приписами частини другої статті 265 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, постанова №481 вважалася чинною та підлягала застосуванню до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі № 320/29450/24, яким її окремі положення були визнані протиправними та нечинними.
Таким чином, із дня набрання чинності Постановою № 481 (20.05.2023) та протягом усього періоду її дії (до 18.06.2025) правові підстави для обчислення розміру грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини у вигляді прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року відсутні. Протягом зазначеного періоду визначення посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями здійснювалося виходячи з фіксованої величини 1762 грн, передбаченої Постановою № 481.
Такий правовий підхід щодо того, що внесені Постановою № 481 зміни до пункту 4 Постанови № 704 не дозволяють застосовувати попередню редакцію цього пункту у правовідносинах, що виникли у межах періоду чинності постанови № 481 з 20.05.2023 до 18.06.2025 узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26.06.2025 у справі № 480/7154/24, від 20.10.2025 по справі № 600/3516/24-а, від 22.10.2025 по справі № 420/3824/25.
З огляду на вищевказане у період з 29.01.2020 по 19.05.2023 включно та з 19.06.2025 розмір посадового окладу військовослужбовців мав розраховуватись із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2020 року 2102 грн.
Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021 року 2270 грн.
Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2022 року 2481 грн.
Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року 2684 грн.
Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2025 року 3028 грн.
Отже, щороку протягом спірного періоду прожитковий мінімум для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, збільшувався.
Застосування відповідачем прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 року (як було передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 в редакції зі змінами, які визнані протиправними та скасовані), який є нижчим від вказаних прожиткових мінімумів, не відповідало вимогам законодавства та призвело до виплати позивачу грошового забезпечення в меншому розмірі, ніж встановлений законодавством, чим порушені права позивача на належне грошове забезпечення.
З огляду на вищевикладене, посадовий оклад та оклад за військове звання позивача за спірний період з 09.03.2022 по 27.01.2025 включно повинен був визначатися наступним чином:
- з 09.03.2022 по 31.12.2022 - 2481 грн х на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до Постанови №704;
- з 01.01.2023 по 19.05.2023 включно - 2684 грн х на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до Постанови №704;
Суд наголошує на відсутності порушення прав позивача щодо нарахування йому грошового забезпечення у період з 20.05.2023 по 27.01.2025 виходячи з фіксованої величини 1762 грн, передбаченої Постановою № 481.
Отже, для належного та ефективного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення, а також пов`язаних із ним виплат, зокрема грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, одноразової грошової допомоги при звільненні та інших виплат, розрахунок яких залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, за період з 09.03.2022 по 19.05.2023 включно, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, а з 01.01.2023 - Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з одночасною виплатою компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, за вирахуванням фактично виплачених сум грошового забезпечення.
За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 09.03.2022 по 19.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 09.03.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, з урахуванням раніше виплачених сум, з одночасною виплатою компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 та з утриманням належних податків та зборів.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, з урахуванням раніше виплачених сум, з одночасною виплатою компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 та з утриманням належних податків та зборів.
У задоволенні позовних вимог до Військової частини НОМЕР_2 - відмовити.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	 	Г.В. Костенко