ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.06.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/424/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л. М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу 
за позовом: Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", вул.Андріївська, буд. 4, м. Київ, 04070 
до відповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 95664,74 грн,

встановив: Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 95664,74 грн.
Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.
Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 31.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та запропонував сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати заяву з відповідним обґрунтуванням своїх заперечень.
Позиція позивача. 
Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору «Кредит «всеБІЗНЕС» № 710808923564 від 02.05.2024, внаслідок чого у відповідача утворився борг, який станом на 23.03.2026 (включно) становить 95 66,74 грн., з яких: 73282,20 грн – за сумою кредиту (тіло), включаючи прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 30 534,2 грн та строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 42 748 грн; 22 382,54 грн прострочена заборгованість за комісією.
Зазначає, що в процесі підготовки позовної заяви позивачем з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було з`ясовано, що Відповідач Мицик Ростислав Романович відмовився від статусу фізичної особи – підприємця (дата запису: 26.03.2025 р., номер запису: 2010350060001303111, підстава: власне рішення). Проте, оскільки у правовідносинах із позивачем він виступав як ФОП, а кредит був виданий з цільовим призначенням: на придбання основних засобів та/ або поповнення оборотного капіталу в межах видів діяльності позичальника, справа має розглядатись Господарським судом.
У заяві про закриття провадження в частині погашених відповідачем сум заборгованості від 15.05.2026, просить суд закрити провадження в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості у сумі 36861,00 грн, у зв`язку зі сплатою відповідачем після подання позовної заяви до суду.
Позиція відповідача.
Відповідач відзиву на позов або будь-яких заперечень на позов не надіслав, про відкриття провадження у справі повідомлений належним чином.
Обставини справи, дослідження доказів.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.
Між Акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (надалі – як банком/ кредитором) та фізичною особою-підприємцем Мицик Ростиславом Івановичем (як позичальником) укладено кредитний договір «Кредит «всеБІЗНЕС» № 710808923564 від 02.05.2024 (надалі – кредитний договір) за допомогою системи «Інтернет Банкінг» шляхом укладення в електронному вигляді та підписання електронним цифровим підписом. Факт укладення Кредитного договору з боку позичальника підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 27.03.2026, підписаний з боку ФОП Мицик Ростислав Романович (підписувач – 1) 14:10:50 02.05.2024. Результат перевірки підпису: Підпис створено та перевірено успішно. Цілісність даних підтверджено. 
Відповідно до умов Договору Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути Банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені Договором та Типовими умовами.
Згідно п. 1.1.8 Кредитного договору, термін «Типові умови» використовується в цьому Договорі в наступному значенні: Типові умови кредитування в рамках Кредитного договору «Кредит «всеБІЗНЕС», укладеного в Системі Інтернет-банкінг ПУМБ DIGITAL BUSINESS Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", що розміщуються на інтернет-сайті Банка (за електронною адресою: https:// www.pumb.ua/) та є невід`ємною частиною Договору) (надалі за текстом – Типові умови). Всі інші терміни, що використовуються в цьому Договорі, мають значення, наведені у Типових умовах. Кредитний договір складається з Договору та Типових умов. З моменту укладення Договору Типові умови стають його невід`ємною частиною. Банк має право в будь-який час вносити зміни до Типових умов, повідомляючи про це Позичальника як передбачено Типовими умовами. 
Підписанням Договору Позичальник підтверджує своє ознайомлення та повну, безумовну і остаточну згоду з Договором та Типовими умовами, умови Договору та Типових умов Позичальнику відомі та зрозумілі. Укладаючи Договір, Позичальник приймає на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених Типовими умовами стосовно Позичальника, рівно як і Банк бере на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених Типовими умовами стосовно Банку (п. 5.1. Договору).
Умови кредитування: сума кредиту складає 110 000 гривень, строк кредитування – до 02.05.2027 р. включно, комісійна винагорода за надання Кредиту – 1.0 % від суми кредиту та сплачується одноразово за рахунок кредитних коштів відповідно до п. 6.3.1. Типових умов; комісійна винагорода за обслуговування кредиту – 1.9 % від суми кредиту за кожен місяць користування кредитом, цільове використання кредиту - на придбання основних засобів та/ або поповнення оборотного капіталу в межах видів діяльності Позичальника. Згідно з п. 1.4. Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити плату за кредит в розмірах та строки, зазначені в наведеному в Договорі графіку платежів. Згідно вказаного графіка позичальник має, починаючи з 02.06.2024 р., щомісячно не пізніше 2 числа місяця до 02.05.2027 р. сплачувати суму у розмірі 5 145,56 грн., а 02.07.2024 р. – 5 145,40 грн. з яких на погашення основної суми (тіла) кредиту по 3 055,56 грн., а 02.07.2024 р. – 3 055,40 грн. та на погашення комісії по 2 090 грн. щомісячно. Загальна сума, яка має бути сплачена позичальником на погашення кредиту складає 185 240 грн., з яких 110 000 грн. на погашення основної суми (тіла) кредиту та 75 240 грн. на погашення комісії.
Відповідно до п. 3.5. Типових умов, надання кредиту відбувається шляхом перерахування кредитних коштів із позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, зазначений в п. 1.1.5. Договору.
Згідно п. 5.1. Типових умов позичальник зобов`язаний повернути кредит в розмірах і строки, зазначені в договорі.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав прийняті на себе зобов`язання по договору, надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується платіжною інструкцією NTR.79568268.62708.29514 вiд 02.05.2024, призначення платежу: "Зарахування на поточний рахунок кредитних коштів за договором № 710808923564 від 02/05/2024 за позикою Фізична особа-підприємець Мицик Ростислав Романович", сума: 108900 грн. Крім того, кредитні кошти були надані на сплату комісії за надання кредиту в розмірі 1100 грн, що підтверджується платіжною інструкцією NTR.79568268.62707.29514 вiд 02.05.2024, призначення платежу: "Оплата комісії за рахунок кредитних коштів за договором №710808923564 від 02/05/2024 за позикою Фізична особа-підприємець Мицик Ростислав Романович".
Відповідно до умов договору за користування кредитом та його обслуговування станом на 23.03.2026 нарахована комісія у сумі 2238,54 грн, прострочена заборгованість за тілом кредиту складає 30534,2 грн.
Враховуючи невиконання відповідачем умов договору в частині повернення кредиту та комісійної винагороди за обслуговування кредиту, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, позивач направив відповідачу вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором вих.№10 від 27.01.2026. Проте, зазначена вимога Мициком Ростиславом Романовичем виконана не була.
Відповідачем не здійснено повернення кредитних коштів, сплати комісії, внаслідок чого за розрахунками позивача станом на 23.03.2026, у відповідача утворилася заборгованість в сумі 9566,74 грн, з яких: 73282,20 грн. – борг за сумою кредиту; 22382,54 грн - борг за комісією.
У заяві про закриття провадження в частині погашених відповідачем сум заборгованості від 15.05.2026, позивач повідомив суд про те, що відповідачем після відкриття провадження у справі частково погашено заборгованість за кредитом: 22.04.2026 сплачено 6000,00 грн, 15.05.2025 сплачено 30861,00 грн. 
Судом також встановлено, що згідно даних з ЄДРЮОФОПГФ, до реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, підстава внесення, дата запису: 26.03.2025, номер запису: 2010350060001303111, підстава: власне рішення.
Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення. Висновок суду.
Цивільні права та обов`язки згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію").
Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Поряд з тим, суд зазначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За умовами договору, повернення кредитних коштів передбачено щомісячно, проте відповідач такий обов`язок порушував та допустив заборгованість з оплати щомісячних платежів та зі сплати комісійної винагороди за обслуговування кредиту.
На виконання умов кредитного договору позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в розмірі 108900 грн., а також кредитні кошти на сплату комісії за надання кредиту в розмірі 1100 грн.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати комісії належним чином не виконував протягом періоду користування наданим кредитом, що призвело до виникнення заборгованості. 
Позивач скористався своїм правом вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, передбаченим ч. 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, відповідно до якого, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
Позивачем пред`явлено відповідачу вимогу вих.№10 від 27.01.2026.
Однак відповідач свої зобов`язання щодо погашення суми боргу за сумою кредиту та комісії у встановлені графіком строки належним чином не виконав, внаслідок чого, у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем. 
Позивача вказує, що заборгованість відповідача станом на 23.03.2026 становила:
- 73282,20 грн – борг за сумою кредиту, включаючи прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 30534,2 грн та строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 42748 грн;
- 22382,54 грн - прострочений борг за комісією.
Згідно матеріалів справи, після відкриття провадження у справі - 22.04.2026 відповідачем частково погашено заборгованість за кредитом сплачено 6000 грн.
Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору можливе лише в разі, коли предмет спору існував на момент відкриття провадження у справі та припинив існування в процесі розгляду справи, і між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Враховуючи те, що предмет спору існував на момент відкриття провадження у справі та припинив існування в процесі її розгляду, провадження у справі в частині стягнення коштів у сумі 6000 грн грн необхідно закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору.
При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до частини 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.
Позивач зазначає, що відповідачем сплачено також 30861,00 грн після відкриття провадження у справі, однак, як вбачається з виписки по рахунку відповідача, сплата в сумі 30860,52 грн відбулася 15.05.2025, тобто до звернення позивача до суду з позовом.
Доказів оплати решти суми боргу в розмірі 36421,68 грн відповідачем суду не подано. Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування наявності заборгованості чи її розміру.
Таким чином, станом на 15.05.2026 у відповідача наявна заборгованість перед позивачем в сумі 36421,68 грн боргу за сумою кредиту; 22382,54 грн борг у за комісією.
За наведеного, позов підлягає задоволенню у частково, у встановленому судом розмірі.
В частині боргу у сумі 30860,52 грн слід відмовити в зв`язку з безпідставністю. В частині 6000 грн закрити провадження у справі.
За змістом ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, ч. 9 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною особою, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Відтак, зобов`язання фізичної особи-підприємця Мицик Ростислава Івановича за договором залишились за нею як фізичною особою. Виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідачки із втратою статусу фізичної особи-підприємця не припинились, то суд дійшов висновку про належність цього спору до господарської юрисдикції.
Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судові витрати.
Згідно з приписами пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 73, 74, 86, 123, 129, 191, 231, 233, 236, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

задовольнити частково позов Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до фізичної особи-підприємця Мицик Ростислава Івановича про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 95664,74 грн.
Стягнути з Мицик Ростислава Івановича, АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", вул.Андріївська, буд. 4, м. Київ, 04070 (ідентифікаційний код 14282829) 36421 (тридцять шість тисяч чотириста двадцять одну) грн 68 коп. боргу за сумою кредиту, 22382 (двадцять дві тисячі триста вісімдесят дві) грн 54 коп. боргу за комісією, 1803 (одну тисячу вісімсот три) грн 53 коп. судового збору.
В частині стягнення 6000 грн закрити провадження у справі
В частині стягнення 30860,52 грн - відмовити.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 29.06.2026.

Суддя Неверовська Л.М.