Справа № 127/9090/26 
Провадження № 2/127/2631/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Воробйова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свій позов тим, що 21.09.2021 року між ТОВ «ФК «ІРБІС» та відповідачем в електронній формі укладено кредитний договір №70598687, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 6800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування, відповідно до умов, зазначених в договорі та Правилах надання грошових коштів у позику.
01.09.2025 року між ТОВ «ФК «ІРБІС» та позивачем було укладено договір факторингу №01092025/1, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №70598687 в розмірі 23120,00 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту – 6800,00 грн.; заборгованість за відсотками – 16320,00 грн. Оскільки позичальник не виконує свого обов`язку з повернення кредиту, то позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути 23120,00 грн. боргу, судовий збір в розмірі 2662,40 грн. та 5500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, судову кореспонденцію надіслано судом на зареєстроване місце проживання відповідача за адресою:  АДРЕСА_1 . Конверт із судовою кореспонденцією повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Враховуючи викладене вище та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 21.09.2021 року між ТОВ «ФК «ІРБІС» та  ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №70598687, відповідно до якого товариство надає кредит клієнту у розмірі 6800,00 грн. з оплатою по процентній ставці, що вираховується в наведеному графіку згідно з п. 3.2 цього договору, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити передбачені цим договором проценти у строки та на умовах даного договору (а.с. 12-13). За користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3%. Стандартна процентна ставка застосовується у межах строку, визначеного у п. 4.2. цього договору та у межах нового стандартного періоду строку кредитування, якщо відбулось продовження строку кредитування за ініціативою клієнта. Відповідач в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов кредитного договору. Пільговий період 30 календарних днів з 21.09.2021 по 21.10.2021 – 2%, стандартний період 60 календарних днів з 22.10.2021 по 20.12.2021 - 3%. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач вчинила ряд дій, спрямованих на укладення кредитного договору і підписала 21.09.2021 року кредитний договір №70598687 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 361326. В свою чергу позикодавцем було проведено ідентифікацію та верифікацію клієнта – відповідача (а.с. 10).
Підписуючи вказаний вище договір відповідач підтвердила, зокрема, що ознайомилася та погоджується з усіма умовами Правил та договору; не вважає умови цього договору несправедливими, невигідними/вкрай невигідними для себе; укладає цей Договір особисто, згідно зі своїм вільним волевиявленням, яке повністю відповідає внутрішній волі клієнта як сторони цього договору, усвідомлює значення своїх дій, обізнаний із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, не діє під впливом тяжкої для себе обставини; їй надана інформація, зазначена в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у повній відповідності з вимогами, що ставляться до порядку надання такої інформації (п. 13.9.1-п. 13.9.4 договору).
ТОВ «ФК «ІРБІС» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 6800,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «УПР» (а.с. 16) та витребуваними судом доказами з АТ «Універсал Банк», отриманими 22.06.2026 року (а.с. 43-45). 
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №70598687 позичальника  ОСОБА_1 , остання не виконала умови договору, в зв`язку з цим станом на 01.09.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 23120,00 грн., що складається з: заборгованість за тілом кредиту – 6800,00 грн.; заборгованість за відсотками – 16320,00 грн. (а.с. 18). Дана сума заборгованості встановлена на підставі наданих суду доказів та не оспорюється відповідачем.
За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст. 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2025 року між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ТОВ «ФК «Позика» було укладено договір факторингу №01092025/01, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Ірбіс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Позика» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до  ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №70598687 від 21.09.2021 року (а.с. 14 -15, 17).
Так, згідно з п. 4.1 вищевказаного договору право вимоги переходить від ТОВ «ФК «Ірбіс» до ТОВ «ФК «Позика» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в додатку №1 до цього договору.
З витягу із додатку №1 до договору факторингу вбачається відступлення ТОВ «ФК «Ірбіс» ТОВ «ФК «Позика» права вимоги до боржника за кредитним договором №70598687 від 21.09.2021 року на суму 23120,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 6800,00 грн.; заборгованість за відсотками – 16320,00 грн. (а.с. 9).
Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Договір факторингу є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять.
Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тому суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача  ОСОБА_1 заборгованості в загальній сумі 23120,00 грн. за кредитним договором обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5500,00 грн., слід приймати до уваги викладене нижче.
За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.
До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №39493634/01 від 02.01.2026 року (а.с. 11), додаткову угоду (а.с. 15 на звороті), акт наданих послуг (а.с. 8), детальний опис робіт (а.с. 9 на звороті) та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 19).
Згідно з п. 4.4. договору про надання правової допомоги, за результатами надання юридичної допомоги складається акт наданих послуг, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої виконавцем юридичної допомоги і її вартість. 
Відповідно до акт наданих послуг, ФОП ОСОБА_2 було надано наступну юридичну допомогу: письмова консультація клієнта щодо спірних правовідносин тривалістю 0,5 год. вартістю 500,00 грн., правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій тривалістю 1 год. вартістю 1500,00 грн., складання позовної заяви тривалістю 2 год. вартістю 3000,00 грн., формування додатків до позовної заяви тривалістю 0,5 год. вартістю 500,00 грн. Всього витрачено 5500,00 год. 
Як зазначено ВС в постанові від 17.01.2022 року № 756/8241/20, зустріч із клієнтом та погодження заперечень на касаційну скаргу мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву на касаційну скаргу та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом із тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації.
З огляду на викладене, надання представником позивача таких правничих послуг як письмової консультації та надання правових рекомендацій, не можуть включатися до витрат на правову допомогу, оскільки вони не підтвердженні належними доказами, тому сума в розмірі 2000,00 грн. задоволеню не підлягає. 
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 року № 640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19 тощо). 
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивача, її публічним інтересом, співмірність даних витрат, тому суд вважає такими, що підлягають до задоволенню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 526, 527, 530, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1077, 1078, 1081 ЦК України, ст.ст. 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» заборгованість за кредитним договором №70598687 від 21.09.2021 року у розмірі 23120,00 грн. (двадцять три тисячі сто двадцять гривень 00 коп.).
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» витрати на оплату судового збору в розмірі 2662,40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. (три тисячі п`ятсот гривень 00 коп.).
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», місцезнаходження: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ 39493634.
Відповідач: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою:  АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складений 01.07.2026 року.

Суддя: