ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/12957/24 пров. № А/857/7968/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,
суддів: Глушка В.І., Затолочного В,С.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у справі № 380/12957/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
суддя в 1-й інстанції – Сидор Н.Т.
час ухвалення рішення – 24 січня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач) в якому просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії по інвалідності, з урахуванням заробітної плати відповідно до довідки ТзОВ «Леополіс Конгрес Хол» № 68 від 07.02.2024 року про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи у ПАТ «Завод «Львівсільмаш» з вересня 1985 року по травень 1990 року;
- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії по інвалідності, з урахуванням заробітної плати відповідно до довідки ТзОВ «Леополіс Конгрес Хол» № 68 від 07.02.2024 року про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи у ПАТ «Завод «Львівсільмаш» з вересня 1985 року по травень 1990 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у справі № 380/12957/24 у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд зробив помилковий висновок, оскільки мотиви суду ґрунтувалися на рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, якого у справі не має і суд його не витребував. Про відмову у задоволенні заяви про перерахунок пенсії позивач дізнався із відповіді відповідача від 01.03.2024 року. Позивач вважає, що суд зробив неправильний висновок про відсутність порушення відповідачем права позивача на перерахунок пенсії.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги з мотивів, що викладені у судовому рішенні. 
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів виходить з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, оскільки, станом на 01 січня 1993 року проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 роки. Водночас, суд зробив висновок, що призначення пенсії входить до компетенції відповідача, а не суду, тому зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача, з врахуванням висновків суду.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області.
19.02.2024 року позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності на підставі довідки ТзОВ «Леополіс Конгрес Хол» № 68 від 07.02.2024 року про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи у ПАТ «Завод «Львівсільмаш» з вересня 1985 року по травень 1990 року.
Відповідач листом від 01.03.2024 року повідомив Управління обслуговування громадян Відділу обслуговування громадян № 9 (сервісний центр) (Франківський СЦ м. Львова) про те, що не може провести перевірку достовірності даних вказаних у довідці ТзОВ «Леополіс Конгрес Хол» № 68 від 07.02.2024 року про заробітну плату для обчислення пенсії. Про зміст цього листа дізнався позивач.
Не погодившись із діями відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд зазначає наступне.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або у разі відсутності після 1 липня 2000 року 60 місяців страхового стажу, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.
Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно з пунктом 2.1 Порядку № 22-1, до заяви про призначення (перерахунок) пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж та довідка про заробітну плату особи за період страхового стажу до 1 липня 2000 року, а, починаючи з 1 липня 2000 року, орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу.
За змістом підпункту 3 пункту 2.1 Порядку №22-1, за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Така довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. (пункт 2.10 Порядку).
Апеляційний суд встановив, що у матеріалах справи є заява позивача від 19.02.2024 про перерахунок пенсії на підставі довідки ТзОВ «Леополіс Конгрес Хол» № 68 від 07.02.2024 року про заробітну плату. 
Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що у матеріалах справи немає жодних рішень про відмову у перерахунку позивачу пенсії.
Лист на який посилається позивач, як на рішення про відмову у перерахунку пенсії адресований Управлінню обслуговування громадян Відділу обслуговування громадян № 9 (сервісний центр) (Франківський СЦ м. Львова) та стосується того, що відповідач не може провести перевірку достовірності відомостей відображених у довідці.
Отже, вказаний лист не є рішенням про відмову у перерахунку пенсії.
Посилання відповідача на наявність рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у перерахунку пенсії позивачу від 27.02.2024 № 913060828943 не підтверджене доказами.
Суд першої інстанції помилково посилався на цю обставину, які на підставу для відмови у задоволенні позову.
Водночас, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що відсутність порушеного права позивача. 
За змістом ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В контексті завдань адміністративного судочинства, визначених ст. 2 КАС України звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача.
Тому особа повинна довести, а суд - встановити, що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.
Пунктом 9 ч. 5 ст. 160 КАС України передбачено, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю прав, свобод або інтересів позивача.
Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.
Обов`язковою умовою визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів рішенням суб`єкта владних повноважень.
Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення, що не дозволяє скаржитися щодо певних обставин абстрактно лише тому, що заявник вважає, що рішення начебто впливає на його правове становище. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок.
Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.
Порушення вимог законодавства рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Таким чином, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства.
Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Подібна правова позиція узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 10 квітня 2012 року у справі № 21-1115во10, та Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 822/450/16, від 10 лютого 2021 року у справі № 640/14623/20, від 18 березня 2021 року у справі № 826/3932/17, від 19 травня 2021 року у справі № 826/13229/16, від 21 грудня 2021 року у справі № 370/2759/18, від 14 лютого 2022 року у справі № 210/3729/17 та від 28 липня 2022 року у справі № 640/31850/20.

У цьому спорі позивач не навів обґрунтованих мотивів та не надав відповідних доказів, якими діями відповідач порушив його право на перерахунок пенсії.
Вказаний висновок є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення, вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не встановлено. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у справі № 380/12957/24 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний