Справа № 463/7182/25 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я. 
Провадження № 22-ц/811/368/26 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий – суддя Цяцяк Р.П.,
судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю: секретаря Костюк С.О.;
позивачки ОСОБА_1 ;
Калюжної Б.В. – представниці КНП ЛОР «Львівський обласний інформаційно-аналітичний центр медичної статистики»;
Боровкова М.Д. – представника Львівської обласної ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 26 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення її позову до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний інформаційно-аналітичний центр медичної статистики» та Львівської обласної ради про визнання протиправним та скасування наказу, у якій просила:
- зупинити дію наказу про звільнення ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 463/7182/25;
- заборонити КНП ЛОР «ЛОІАЦМС» та Львівській обласній раді призначати будь-яку іншу особу на посаду, яку обіймала позивачка, до завершення розгляду справи;
- заборонити відповідачам вчиняти дії, спрямовані на зміну штатного розпису, ліквідацію або реорганізацію посади позивачки до ухвалення рішення у справі;
- у порядку забезпечення позову зобов`язати відповідача здійснювати тимчасову виплату середнього заробітку позивачці за час розгляду справи, без вирішення спору по суті та з подальшим перерахунком за результатами розгляду справи.
Вимогу заяви обґрунтовуються тим, що спір виник з трудових правовідносин та стосується незаконного звільнення позивачки, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та головою профспілкового комітету, а невжиття заходів забезпечення позову створює реальну загрозу ускладнення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, зокрема через: триваючі порушення трудових прав позивачки; ризик призначення іншої особи на спірну посаду; можливі зміни організаційної структури та штатного розпису відповідача; незворотні наслідки для реалізації права на поновлення на роботі. Невиплата заробітної плати та відпускних позбавляє позивачку засобів до існування; створює незворотні соціальні наслідки, з урахуванням інвалідності ІІ групи; суперечить практиці Верховного Суду, відповідно до якої забезпечення позову може включати тимчасові виплати, необхідні для ефективного захисту трудових прав. Вважає, що запитувані заходи не вирішують спір по суті, мають тимчасовий характер та спрямовані на збереження балансу інтересів сторін, тому просить заяву задовольнити (а.с. 82-84).

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову відмовлено (а.с. 88-91).

Вищезгадану ухвалу оскаржила позивачка.
Апелянт просить (з урахуванням додаткових пояснень від 25.02.2026 року; а.с. 114-117) ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 27 січня 2026 року скасувати,а «матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті в провадженні іншого судді», покликаючись на неправильне застосування норм процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції помилково вважав, що заходи забезпечення позову є тотожним задоволенню позовних вимог, а «в даному випадку застосування заходів забезпечення має тимчасовий характер та спрямоване на збереження статус-кво і ефективного захисту трудових прав, а не на вирішення спору по суті». 
Зазначає, що судом не враховано, що невжиття заходів забезпечення позову створює реальну загрозу неможливості ефективного поновлення порушених прав позивачки, а зазначені заходи відповідають принципу співмірності та спрямовані на виконання майбутнього рішення суду, а їх невжиття може унеможливити або істотно ускладнити реалізацію прав позивачки невжиття таких заходів створить необоротні соціальні та фінансові наслідки для неї (а.с. 93-96).

09 березня 2026 року Львівська обласна рада через систему «Електронний суд» та КНП ЛОР «Львівський обласний інформаційно-аналітичний центр медичної статистики» подали до суду Відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (а.с. 152-155, 186-188).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представників відповідачів, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові N 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Таким чином забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог.
При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Відмову у задоволенні заяви позивачки про забезпечення її позову про визнання протиправним та скасування наказу про її звільнення суд мотивував тим, що у справах про захист трудових прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, а відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Крім цього, для застосування заходів забезпечення позову повинна існувати реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. В той же час, позивачка належним чином не довела, яким саме чином виконання ймовірного рішення суду про задоволення позовних вимог буде неможливим без вжиття заявлених заходів забезпечення позову. А вимоги позивачки про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача здійснювати тимчасову виплату середнього заробітку позивачці за час розгляду справи (без вирішення спору по суті) просто є не співмірними з позовними вимогами та можуть призвести до порушення прав інших осіб, інтереси яких суд також має брати до уваги, вирішуючи питання про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваної ухвали (які саме обставини та (чи) докази, що мають значення для справи, судом встановлені та (чи) оцінені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини і (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо; так само, як у ній не наведено заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

З урахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали (та, відповідно, для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову) відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої висновків оскаржуваної ухвали не спростовують, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 26 січня 2026 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 04 травня 2026 року.

Головуючий :        Цяцяк Р.П.

Судді:         Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.