Справа № 127/8786/26
Провадження № 2/127/2542/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Сичука М.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.02.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту №1939415, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 10 000 грн на умовах строковості, платності та обов`язку повернення кредиту разом із нарахованими процентами.
Позивач зазначає, що кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію», шляхом акцепту пропозиції кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що забезпечило належне волевиявлення сторін та породило цивільно-правові зобов`язання.
На виконання умов договору первісний кредитодавець, ТОВ «Авентус Україна», здійснив перерахування кредитних коштів на платіжний інструмент, визначений відповідачем, що підтверджується відповідними електронними даними платіжного провайдера про успішне проведення операції.
Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Позивач зазначає, що у подальшому, 30.10.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № ККАУ-30102020, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до позичальників, у тому числі до ОСОБА_2 за зазначеним кредитним договором. Перехід права вимоги підтверджується витягом з реєстру боржників та актами приймання-передачі.
Позивач зазначає, що на момент звернення до суду загальний розмір заборгованості відповідача становить 13 600 грн, з яких 10 000 грн — тіло кредиту, 3 600 грн — нараховані проценти за користування кредитними коштами.
На підтвердження заявлених вимог позивач посилається на умови кредитного договору, електронні докази його укладення, документи, що підтверджують перерахування кредитних коштів, а також документи щодо переходу права вимоги.
Крім того, позивач зазначає, що до подання позову на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості, яка залишилась без виконання.
У позовній заяві позивач також заявив клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн, посилаючись на укладений договір про надання правничої допомоги, акт виконаних робіт та детальний опис наданих послуг.
Ухвалою суду від 25.03.2026 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з доданими матеріалами були направлені відповідачу у встановленому законом порядку.
Представником відповідача подано до суду заяву, відповідно до якої відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 13 600 грн. Визнання позову є процесуальною дією, передбаченою статтею 206 ЦПК України, та означає згоду відповідача з обставинами справи і заявленими вимогами позивача в межах визнаного обсягу.
Відповідно до положень статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд перевіряє, чи не суперечить визнання позову закону, чи не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також вирішує питання розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Фіксування судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.
Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.
Судом встановлено, що 07.02.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №1939415, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 10 000 грн на умовах строковості, платності та обов`язку повернення отриманих коштів і сплати процентів за користування кредитом у порядку та строки, визначені договором.
Договір укладено в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця, шляхом акцептування пропозиції кредитодавця, що відповідає вимогам Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію», та є підставою виникнення цивільно-правових зобов`язань між сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що кредитодавцем виконано свої зобов`язання за договором у повному обсязі шляхом перерахування кредитних коштів у сумі 10 000 грн на платіжний інструмент, визначений відповідачем під час укладення договору. Факт емітування банківської картки на ім`я відповідача та проведення її верифікації підтверджується даними банківської установи.
Водночас відповідач взяті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконала, зокрема не здійснила своєчасне та повне повернення кредитних коштів та не сплатила проценти за користування кредитом, унаслідок чого утворилася заборгованість.
Надалі, 30.10.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № ККАУ-30102020, відповідно до якого первісний кредитор передав, а позивач набув право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до ОСОБА_2 за договором №1939415 від 07.02.2020. Факт переходу права вимоги підтверджується реєстром боржників та актом приймання-передачі.
Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача становить 13 600 грн, яка складається з 10 000 грн — основної суми боргу та 3 600 грн — нарахованих процентів за користування кредитними коштами. Розмір заборгованості визначено позивачем відповідно до умов кредитного договору та наданого розрахунку.
До матеріалів справи також долучено докази направлення відповідачу досудової вимоги про погашення заборгованості, яка залишена без задоволення.
Представником відповідача — адвокатом подано до суду письмову заяву, відповідно до якої відповідач визнає позовні вимоги у повному обсязі в частині стягнення заборгованості у сумі 13 600 грн. Водночас заявлено заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі, із посиланням на їх неспівмірність складності справи та відсутність достатнього підтвердження фактичної оплати, із проханням зменшити такі витрати або відмовити в їх стягненні.
Суд приймає до уваги, що визнання позову здійснено уповноваженим представником відповідача у письмовій формі, у межах наданих повноважень, та стосується предмета спору в повному обсязі.
Відповідно до статей 133, 141 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, і підлягають розподілу між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України з огляду на визнання відповідачем позову суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з положень статей 137, 141 ЦПК України, відповідно до яких такі витрати підлягають компенсації за умови їх реальності, необхідності та розумності, а їх розмір визначається судом з урахуванням складності справи, обсягу наданих послуг, часу, витраченого адвокатом, та пропорційності до ціни позову.
Суд встановив, що справа є малозначною, розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, доказова база є стандартною для спорів про стягнення кредитної заборгованості, а процесуальні дії представника позивача мають типовий характер.
Разом із тим, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджений належними первинними документами (договір, акт наданих послуг, детальний опис робіт), однак підлягає оцінці судом з точки зору розумності та співмірності.
З урахуванням характеру спору, обсягу виконаних робіт та принципу розумності суд вважає за можливе частково задовольнити вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши їх розмір до 2 000 грн як співмірний із складністю справи та фактичним обсягом процесуальних дій.
Таким чином, судові витрати підлягають розподілу шляхом повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача та витрат на професійну правничу допомогу у зменшеному судом розмірі.
На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 204, 206, 207, 526, 530, 536, 625, 628, 629, 639, 1048, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
Прийняти визнання позову представником відповідача адвокатом Мишковською Т.М. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1939415 від 07.02.2020.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №1939415 від 07.02.2020 у розмірі 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 1331 гривень 20 копійок. 
Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» з державного бюджету 1331 гривень 20 копійок судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції безготівкового переказу коштів № 14583 від 06.03.2026 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.
Роз`яснити, що відповідно до статті 206 ЦПК України рішення ухвалено у зв`язку з визнанням позову відповідачем після перевірки судом законності такого визнання.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.
Учасники судового розгляду:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: 79018, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцього, 1 корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236;
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складено 03.06.2026.

Суддя: