Справа № 420/630/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов?язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення в Київському районі м.Одеси сплатити ОСОБА_1 компенсацію витрат на поховання ОСОБА_2 у розмірі 21 002,10 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є матір?ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, позивач отримувала пенсію в разі втрати годувальника на ОСОБА_2 . Поховання своєї доньки позивач здійснила за власні кошти. Допомога на поховання ОСОБА_2 була нарахована позивачу 10.10.2023 року лише в сумі 2 532,90 грн.
Водночас, посилаючись на зменшений розмір нарахованої допомоги, позивач звернулась Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою від 19.05.2025 року про надання інформації про підстави нарахування допомоги на поховання її доньки у вказаному розмірі. Листом від 05.06.2025 року відповідач повідомив, що оскільки позивач перебуває на обліку в Пенсійному фонді України як отримувач пенсії в разі втрати годувальника на своїх дітей, то Управлінням соціального захисту населення в Київському районі не була прийнята заява позивача для здійснення виплати допомоги на поховання доньки.
Не погоджуючись із вищевказаною бездіяльністю Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в частині невиплати компенсації витрат на поховання доньки, позивач звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом.
Ухвалою суду у справі №420/630/26 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ч.5 ст. 262 КАС України. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом у справі №420/630/26. Вирішено здійснювати розгляд адміністративної справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.
Під час розгляду справи від представника Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеськіи? області та отримує пенсію в разі втрати годувальника на ОСОБА_3 ?овича, ОСОБА_4 ?вну та ОСОБА_2 ?вну, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, Фіногініи? Інні Сергіі?вні була призначена пенсія у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону Украі?ни «Про загальнообов`язкове державне пенсіи?не страхування», а не мінімальна соціальна виплата як зазначає позивач у позовніи? заяві. Позивачу допомога на поховання доньки була нарахована в розмірі двомісячноі? пенсіі? у зв`язку з втратою годувальника та включена до виплатних документів для виплати в жовтні 2023 року через банківську установу АТ «Ощадбанк». Оскільки ОСОБА_2 не відповідала вимогам для виплати допомоги на поховання, визначені управлінням Порядку №99 та Положенням про порядок надання допомоги на поховання деяких категоріи? осіб виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, затверджене наказом директора Департаменту праці та соціальноі? політики Одеськоі? міськоі? ради від 03.03.2023 року №108, управлінням не було прии?нято заяву та документи від позивача. 
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що посилання відповідача на Закон України №1058-ІУ є необґрунтованим, оскільки цей Закон регулює пенсійні правовідносини, тоді як спір стосується порядку призначення допомоги на поховання, визначеного безпосередньо Постановою КМУ №99. Отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника не змінює правового статусу дитини та не надає їй статусу пенсіонера. Отже, пенсія у зв`язку з втратою годувальника, у даному випадку, є виплатою членам сім`ї померлого годувальника, а не підтвердженням набуття статусу пенсіонера особою, яка її отримує.
Від представника Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких було зазначено, що допомога на поховання виплачується одноразово та одним органом залежно від статусу померлоі? особи: Пенсіи?ним фондом Украі?ни для застрахованих осіб та пенсіонерів, органом соціального захисту для деяких категоріи?? осіб, центром заи?нятості для безробітних. Донька позивача отримувала пенсію у зв`язку з втратою годувальника, а тому була пенсіонером в розумінні Закону Украі?ни «Про загальнообов`язкове державне пенсіи?не страхування». Також, Головне управління Пенсіи?ного фонду Украі?ни в Одеськіи? області листом від 28.05.2025 року підтвердило, що позивачу допомога на поховання дочки ОСОБА_2 нарахована в розмірі двомісячноі?? пенсіі? у зв`язку з втратою годувальника. Зазначена допомога нараховується та виплачується відповідно до статті 53 Закону Украі?ни «Про загальнообов`язкове державне пенсіи?не страхування». Отже, позивач вже отримала допомогу на поховання, яка визначена саме Законом Украі?ни «Про загальнообов`язкове державне пенсіи?не страхування» та яка виплачується у разі смерті пенсіонера. 
Від позивача до суду також надійшли пояснення, в яких зазначено, що посилання відповідача на те, що померла особа є пенсіонером, є юридично помилковим. Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на дитину як соціальна гарантія від держави, а не є підтвердженням особистого статусу пенсіонера померлої дитини.
Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Судом під час розгляду справи встановлено наступне.
ОСОБА_1 є матір?ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
При цьому, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеськіи? області та отримує пенсію в разі втрати годувальника на малолітніх осіб - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ?вну, ІНФОРМАЦІЯ_4 (також отримувала на Фіногіну ОСОБА_5 ?вну, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Згідно листа Головного управління Пенсіи?ного фонду Украі?ни в Одеськіи? області від 28.05.2025 року вбачається, що позивачу допомога на поховання доньки була нарахована у розмірі двомісячноі? пенсіі? у зв`язку з втратою годувальника (2 532,90 грн.), та включена до виплатних документів для виплати в жовтні 2023 року через банківську установу АТ «Ощадбанк». 
Водночас, посилаючись на зменшений розмір нарахованої допомоги, позивач звернулась Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою від 19.05.2025 року про надання інформації про підстави нарахування допомоги на поховання її доньки у вказаному розмірі. 
Листом від 05.06.2025 року відповідач повідомив, що оскільки позивач перебуває на обліку в Пенсійному фонді України як отримувач пенсії в разі втрати годувальника на своїх малолітніх дітей, то Управлінням соціального захисту населення в Київському районі не була прийнята заява позивача для здійснення виплати допомоги на поховання доньки.
Під час розгляду справи сторона відповідача зазначала, що оскільки позивач не відповідала вимогам для виплати допомоги на поховання, визначені управлінням Порядку №99 та Положенням про порядок надання допомоги на поховання деяких категоріи? осіб виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, затверджене наказом директора Департаменту праці та соціальноі? політики Одеськоі? міськоі? ради від 03.03.2023 №108, управлінням не було прии?нято заяву та документи від позивача. 
Позивач же, навпаки, посилалась на те, що посилання відповідача на Закон України №1058-ІУ є необґрунтованим, оскільки цей Закон регулює пенсійні правовідносини, тоді як спір стосується порядку призначення допомоги на поховання, визначеного безпосередньо Постановою КМУ №99.
Не погоджуючись із вищевказаною бездіяльністю Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в частині невиплати компенсації витрат на поховання доньки, позивач звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом.
Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Дослідивши адміністративний позов, відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, додаткові пояснення позивача та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Механізм надання допомоги на поховання померлого (померлої), визначений Порядком надання допомоги на поховання деяких категорій осіб виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року №99 (далі – Порядок №99). 
Відповідно до п.1 Порядку №99 допомога на поховання надається: 
1) аспіранта, докторанта, клінічного ординатора, студента вищого навчального закладу I-IV рівня акредитації, що навчається за денною формою, учня професійно-технічного навчального закладу, якщо померлий не утримувався особою, застрахованою в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; особи, яка перебувала на утриманні зазначених осіб; 
2) дитини, на яку один з батьків (опікун, піклувальник, усиновитель), що не застрахований в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, отримував допомогу відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»; 
3) особи, не застрахованої в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, яка отримувала на дитину допомогу відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» або Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам»; 
4) особи, яка не досягла пенсійного віку та на момент смерті не працювала, не перебувала на службі, не зареєстрована у центрі зайнятості як безробітна; 
5) особи, яка не має права на отримання пенсії або державної соціальної допомоги відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам»; 
6) особи, яка мала право на призначення пенсії або державної соціальної допомоги відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам», але за життя таким правом не скористалася.
За п.2 Порядку №99 допомога на поховання померлої особи з числа тих, що зазначені у пункті 1 цього Порядку, надається за останнім місцем її проживання з коштів місцевого бюджету на підставі заяви, паспорта чи іншого документа, що посвідчує особу виконавця волевиявлення померлого або особи, яка зобов`язалася поховати померлого, та довідки про смерть у розмірі, встановленому органом місцевого самоврядування виходячи з вартості ритуальних послуг.
Допомога на поховання надається в день звернення за нею протягом шести місяців після смерті особи у розмірі, встановленому на день смерті (п.3 Порядку №99).
З метою координації роботи з досягнення адресності та прозорості під час вирішення питань про надання соціальних послуг та призначення інших видів допомог наказом директора Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 03.03.2023 року №108 було затверджено Положення про порядок надання допомоги на поховання деяких категорій осіб виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого (далі – Положення №108) (Додаток 9 до наказу від 03.03.2023 року №108) (примірник Положення наданий представником відповідача разом із відзивом на позовну заяву).
Згідно п.1.6 Положення закріплено, що сума допомоги на поховання встановлена відповідно до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 лютого 2007 року №102 «Про встановлення розміру допомоги на поховання деяких категорій осіб виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого» та надається у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на день смерті померлого.
За п.п.2.2 Положення вбачається, що для призначення допомоги виконавець волевиявлення померлого або особа, яка зобов`язалася поховати померлого, до заяви надає оригінали та копії документів, зокрема, довідку видану управлінням Пенсійного фонду України про те, що на момент смерті померла особа на обліку не перебувала, пенсію не отримувала та не була працевлаштована (за запитом Управління).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі – Закон №1058-IV).
За ст.1 Закону №1058-IV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;
пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно ч.1 ст.36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії у разі встановлення III групи інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
За ч.2 ст.36 Закону №1058-IV члени сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Як було встановлено судом під час розгляду справи, ОСОБА_1 є матір?ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Водночас, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При цьому, позивач перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеськіи? області та отримувала пенсію в разі втрати годувальника, зокрема, але не виключно, на свою доньку - ОСОБА_2 ?вну, що сторонами по справі не заперечувалось.
Отже, враховуючи, що померла донька позивача отримувала пенсію в разі втрати годувальника, то в розумінні приписів Закону №1058-IV, вона була пенсіонером. 
З цього приводу суд відхиляє посилання позивача на те, що отримання дитиною пенсії в разі втрати годувальника є лише соціальною гарантією від держави, а не підтвердженням особистого статусу пенсіонера померлої дитини. На думку суду, пенсія сама по собі і є соціальною гарантією, що включає право на забезпечення особи у разі втрати годувальника. 
Статтею 53 Закону №1058-IV встановлено, що у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті. 
Судом було встановлено, що позивачу допомога на поховання доньки була нарахована в розмірі двомісячної пенсії у зв`язку з втратою годувальника, та включена до виплатних документів для виплати в жовтні 2023 року через банківську установу АТ «Ощадбанк», що сторонами по справі також не заперечувалось.
Крім того, суд зазначає, що враховуючи факт отримання померлою донькою позивача пенсії у зв`язку з втратою годувальника, то в межах спірних правовідносин позивач помилково посилається на необхідність застосування приписів Порядку надання допомоги на поховання деяких категорій осіб виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року №99, та наявності у неї права на отримання від Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси допомоги на поховання у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на день смерті доньки.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).
З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради було доведено, що померла донька позивача не відноситься до кола осіб, передбачених Порядком №99, а тому відповідачем відмовлено у розгляді заяви позивача про нарахування допомоги для здійснення поховання відповідно до приписів чинного законодавства. 
Враховуючи вищевказані обставини, судом не вбачається підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради.
Верховний Суд неодноразово посилався на низку рішень Європейського суду з прав людини, які розкривають підхід до обґрунтованості судових рішень.
Як зазначив Верховний Суд, ЄСПЛ у справі «Салов проти України» наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо вмотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Викладені в цьому рішенні мотиви та аргументи дають, на думку суду, відповідь на всі суттєві доводи учасників адміністративної справи.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов?язання вчинити певні дії – відмовити.
Розподіл судових витрат не проводити.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.
Повне найменування сторін у справі:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач - Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (65114, м Одеса, вул. Академіка Корольова, 9).
Відповідач - Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д, код ЄДРПОУ 36290160).

Суддя О.В. Білостоцький

.