ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/431/25  Номер провадження 22-ц/814/1968/26	Головуючий у 1-й інстанції Комарова Д. Ю.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м. Горішні Плавні» на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 25 листопада 2025 року ( час ухвалення судового рішення з 12:04:32 (19 листопада 2025 року) до 16:15 (25 листопада 2025 року; дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначена) у справі за позовом Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м.Горішні Плавні» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У лютому 2025 року КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні» звернувся до суду з вказаним позовом, просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість, яка складається з: боргу за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання в сумі 59 606.30 грн, інфляційних втрат – 745,39 грн, 3% річних від простроченої суми – 246,39 грн, а всього 60 598,08 грн.
В обгрунтування позову вказувало на несплату відповідачами коштів за отримані послуги централізованого опалення і гарячого водопостачання.

Рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 25 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго м.Горішні Плавні» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено. 

В апеляційній скарзі КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно наведені фактичні обставини і доводи позовної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У підтвердження заперечень проти апеляційної скарги вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки позивач посилається на акт, при цьому не надає його.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З матеріалів справи вбачається, що КВП «Теплоенерго м. Горішні Плавні» є виконавцем послуг з постачання гарячої води і теплової енергії (опалення) споживачам м.Горішні Плавні, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 (а.с.8).
Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2018 квартира за вищевказаною адресою належить на праві власності ОСОБА_1 з 15.05.2018 року (а.с.84).
Як вбачається з довідки № 20-11/1741 від 05.05.2025 про зареєстрованих у квартирі осіб: з 20.02.2016 і по теперішній час зареєстрований ОСОБА_1 , з 03.07.2021 і по теперішній час – ОСОБА_2 , а з 28.08.2023 і по теперішній час – ОСОБА_3 (а.с.86).
Сторонами не заперечується, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 , також там зареєстровано та фактично проживало: з липня 2018 по червень 2021 – 2 особи; з липня 2021 по серпень 2021 – 3 особи; з вересня 2021 по червень 2024 – 2 особи.
Як вбачається з довідки № 16 від 20.05.2025 директора КЖЕП № 4, ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 2015 року без реєстрації (а.с.87). 
Як вбачається з архівної довідки державного навчального закладу «Березанський державний аграрний ліцей» ОСОБА_2 навчається та проживає у гуртожитку ліцею з вересня 2021 по червень 2024 (а.с.97). 
З акту від 03.06.2025 голови ОСББ «Промінь», вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 з 05.04.2021 фактично проживають ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.85).
Тобто, судом першої інстанції вірно встановлено, що комунальні послуги з постачання гарячої води за вказаною вище адресою споживали у період з липня 2018 року по червень 2021 року – 2 особи; з липня 2021 року по серпень 2021 року – 3 особи; з вересня 2021 року по червень 2024 року – 2 особи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що протягом періоду з липня 2018 року по червень 2024 року нарахування за спожиту гарячу воду проводилось різними способами.
Так, з липня 2018 року по січень 2022 року нарахування проводилось за нормою споживання гарячої води. У цьому періоді, як встановлено судом з липня 2018 року по червень 2021 року – 2 особи; з липня 2021 року по серпень 2021 року – 3 особи; з вересня 2021 року по січень 2022 року - 2 особи.
Проте, згідно довідки про нарахування, наданої позивачем з липня 2018 року по червень 2021 року проводилось по нормі на 1 особу, з липня 2021 року по січень 2022 року - по нормі на 2 особи.
Згідно рішення виконавчого комітету Комсомольської міської ради № 430 від 23.10.2012 затверджено норму споживання гарячої води на 1 особу для населення м. Комсомольська (нині м. Горішні Плавні) - 110 л/добу (а.с. 27).
Наказом КВП “ТЕПЛОЕНЕРГО” м. Горішні Плавні” № 5- від 21.01.2019 визначено застосовувати норму споживання гарячої води на 1 особу у місяць 110л/д - 3,344 м3 - у разі відсутності лічильника гарячої води (а.с. 28).
У період з липня 2018 року по червень 2024 року діяв тариф 104,42 грн за 1 м3, який встановлювався рішеннями виконавчого комітету міської ради, розміщеними на сайті позивача.
У період з лютого 2022 року по 27.06.2024 нарахування проводилось по загальнобудинковому лічильнику. 
Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував прийняття вузла комерційного обліку за адресою: АДРЕСА_4 на абонентський облік. 
Така процедура врегульована наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №270 від 12.10.2018 “Про затвердження Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік”. Згідно затвердженого Порядку представник оператора зовнішніх інженерних мереж виконує опломбування вузла комерційного обліку (його засобу вимірювальної техніки, запірної арматури) та складає акт про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік відповідно до додатка 1 до цього Порядку.
У матеріалах справи міститься копія акта приймання вузла обліку теплової енергії, з якої вбачається, що акт не відповідає ні встановленій формі, ні змісту, передбаченому у додатку № 1 до Порядку, а отже суд не може брати його до уваги.
Таким чином позивачем у встановленому законом порядку не доведено, що у період з лютого 2022 року по 27.06.2024 нарахування проводилось по загальнобудинковому лічильнику. 
У зв`язку з викладеним, та відсутністю лічильника гарячої води у квартирі АДРЕСА_2 до 27.06.2024 - матеріалами справи доведено нарахування за послугу постачання гарячої води по нормі з липня 2018 року по червень 2021 року – на 2 особи; з липня 2021 року по серпень 2021 року – на 3 особи; з вересня 2021 року по червень 2024 року - 2 особи.
Таким чином, з липня 2018 року по січень 2025 року за гарячу воду по вказаній квартирі підлягає сплаті 44 449 грн 17 коп.. За цей період відповідачами сплачено 68 139 грн 30 коп.
Отже, відповідачі виконали свій обов`язок з оплати спожитої гарячої води в повному обсязі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до статей 150, 156, 162 ЖК України, які були чинні на час виникнення спірних правовідносин, власник житлового будинку (квартири) зобов`язаний утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.
Згідно частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг.
Водночас, відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 цього ж Закону, такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Приписами частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» також передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
В Правилах надання послуги з постачання теплової енергії, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, та в Правилах надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182, зазначено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Також, споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.
Аналізуючи вище викладені норми, колегія суддів приходить до висновку, що обов`язок сплачувати за житлово-комунальні послуги покладається саме на споживачів житлово-комунальних послуг, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з споживачем (споживачами) не позбавляє його обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Аналогічна правова позиція є усталеною та викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 та постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21, від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20, від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22.
Водночас, при розгляді цього спору колегія суддів звертає увагу на наступне.
Положеннями статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).
Згідно частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2019 року по справі № 539/2869/16-ц висловив висновок про те, що постачання теплової енергії та гарячої води здійснюється не квартирі як об`єкту права власності, а певному суб`єкту (власнику, співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо), який проживає в квартирі. З урахуванням цього, постачальник самостійно визначає особу або осіб, які є споживачами за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу і мають відповідати за позовом про стягнення відповідної заборгованості.
Як вірно встановлено судом першої інстанції за період з липня 2018 року по червень 2021 року включно нарахування проводились за нормою споживання гарячої води на 1 особу у місяць 110 л/д - 3,344 м3. У цей період гарячу воду споживали дві особи, тому загальний об`єм води за цей період становить 96,8 м? та підлягає до сплати 19 285 грн 62 коп. 
За період з липня 2021 по серпень 2021 включно нарахування проводились за нормою споживання гарячої води на 1 особу у місяць 110 л/д - 3,344 м3, у цей період за адресою проживало три особи, отже загальний об`єм води за цей період становить 19,7м? та підлягає сплаті у сумі 2 032 грн 88 коп. 
За період з вересня 2021 по січень 2022 включно нарахування проводились за нормою споживання гарячої води на 1 особу у місяць 110 л/д - 3,344 м3, оскільки в цей період за адресою проживало дві особи, то загальний об`єм води за цей період становить 33,44 ? та підлягає до сплати у розмірі 3 681 грн 82 коп. 
За період з лютого 2022 по травень 2024 року нарахування за послуги постачання гарячої води позивачем проводилось по загальнобудинковому лічильнику. 
Проте, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік за адресою: АДРЕСА_4 . Так, в порушення вимог Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік, в акті приймання вузла обліку теплової енергії не зазначено дату його складання, ким проведено опломбування вузла комерційного обліку, не вказано дані щодо повірки або оцінки відповідності засобів вимірювальної техніки, відсутня інформація про місце встановлення вузла, місце встановлення пломби, що позбавляє можливості вважати доведеним прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік у будинку АДРЕСА_4 .
Враховуючи, що позивач не скористався правом надати належні та допустимі докази прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік, суд першої інстанції вірно розрахував заборгованість за період з лютого 2022 по травень 2024 року включно за нормами споживання на 1 особу у місяць 110 л/д, 3,344 м3, оскільки в цей період за адресою проживало дві особи, то загальний обсяг гарячої води за цей період становить 147,136 м3 в сумі 16 898 грн 60 коп. 
За період з червня 2024 по січень 2025 року нарахування за послуги з постачання гарячої води проводилось за показниками квартирного лічильника води, встановленого 27.06.2024 року, обсяг гарячої води за цей період становить 20,21 м3.
Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачі виконали свій обов`язок з оплати спожитої гарячої води в повному обсязі, оскільки заборгованість за період з липня 2018 року по січень 2025 року складає 44 449 грн 17 коп., тоді як відповідачами сплачено 68 139 грн 30 коп.
З приводу стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції обгрунтовано виснував, що позивачем не доведено строк прострочення зобов`язання по кожному місяцю, розмір заборгованості, тому відсутні можливості перевірити правильність розрахунків позивача. 
Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, наведені апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м. Горішні Плавні» залишити без задоволення.
Рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 25 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 травня 2026 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов 

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов