Виноградівський районний суд Закарпатської області 
______________________________________________________________
Справа № 299/2671/26
Номер провадження 3/299/797/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2026 року м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Леньо В.В., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , торгового представника ТОВ “Оптіма Фарм ЛТД”, за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 342365 від 20.05.2026 року, 20.05.2026 року близько 13 год. 30 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» в напрямку 65 Прикордонного знаку (територія Пийтерфолвівського ТГ Берегівського району Закарпатської області) на відстані 1000 м. від лінії державного кордонуУкраїни був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який керуючи атранспортним засобом марки Пежо р.н. НОМЕР_1 на неодноразову повторювану законну вимогу старшого сержанта ОСОБА_2 , який виконував службові обов`язки з охорони ДКУ, не надав для огляду транспортний засіб, після чого був затриманий. 
ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а вину в інкримінованому правопорушенні не визнав. Пояснив, що являється торговим представника ТОВ “Оптіма Фарм ЛТД”. В коло його обов`язків входить доставка ліків в аптеки Закарпатської області, зокрема і Берегівського району.
Він має всі необхідні дозволи, зокрема на перебування у прикордонній смузі. Ліки він розвозить вже досить давно. Їздить з м.Івано-Франківськ, тому за маршрут проходить декілька КПП.
Того дня він на службовому автомобілі під`їхав до контрольного посту в с.В.Паладь та зупинився. До нього підійшов прикордонник. Він вийшов з автомобіля, надав свої документи та документи на вантаж – лікарські засоби. Як зазвичай відкрий двері в автомобілі, щоб прикордонник пересвідчився, що в автомобілі крім коробок з ліками більше нічого немає.
Натомість прикордонник почав поводитися зухвало, почав озвучувати припущення, що в коробках можуть бути заборонені речі: зброя, наркотики, тому він хоче вскрити коробки і перевірити, чи в них дійсно ліки.
В таку ситуацію за весь час роботи він потрапив вперше. Ліки перевозяться в опечатаних коробках і він несе персональну відповідальність за їх збереження. Це зафіксовано в його посадовій інструкції.
Він про це повідомив прикордоннику, однак той не реагував, а зазначив, що ще пару слів і його буде затримано.
Він почав телефонувати керівництву і повідомив про конфліктну ситуацію. Після цього викликав наряд поліції.
Однак його протримали на КПП декілька годин, після затримали, склали протокол.
Пізніше без його відома коробки вде ж таки вскрили, однак крім ліків там нічого не виявили.
Згодом його відпустили.
Зазначив, що твердження, вказані в протоколі, що його було виявлено на КПП не відповідає дійсності, оскільки він їхав по загальній дорозі на автомобілі і добровільно зупинився. Автомобіл він надав на огляд.
Він жодних порушень не вчиняв. До цього часу він цей і інші КПП перетинав без будь-яких зауважень.
Вважає, що в його діях відсутні будь-які порушення. Протокол відносно нього складено безпідставно.

У судовому засіданні відтворено відеозапис, на якому проводиться огляд іншого автомобіля, а не автомобіля марки Пежо р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . На записі також відображено процес перевірки автомобілів на КПП.
Події злісної непокори з боку ОСОБА_1 на відеозаписі не зафіксовано. 

Заслухавши притягуваного до адмінвідповідальності, відтворивши приєднаний відеозапис, дослідивши протокол та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 185-10 КУпАП передбачено відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.
Об`єктивними ознаками складу зазначеного адміністративного правопорушення полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу, військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні або члена громадського формування: а охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України а так само іншого умисного невиконання зазначених розпоряджень та вимог.
Розпорядження та вимоги, які зазначені у диспозиції статті мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України».
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Пункт 7 Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 року, передбачено, що громадяни України в`їжджають у прикордонну смугу та контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в їх межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.
Згідно п.10 вказаного положення, особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону, зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами.
Разом з тим, протокол не містить достовірних відомостей та обставин вчинення особою правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-10 КУпАП. При цьому, сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій, відповідальність за які визначено у ст. 185-10 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи (протокол ЗхРУ № 342365 від 20.05.2026 року, тощо) оцінивши подані докази у їх сукупності, суддя приходить до переконання, що вина ОСОБА_1 щодо відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу, військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, є недоведеною.
З відтворено запису події, долученої до протоколу про адмінправопорпушення вчинення злісної непокори з боку ОСОБА_1 не зафіксовано.
Відеозапис в більшості стосується огляду інших транспортних засобів.
На відеозаписі зафіксовано розмову ОСОБА_1 з прикордонником у коректній та ввічливій формі.
Суд зазначає, що огляд поводився співробітником прикордонної служби на дорозі загального користування. КПП а відстані 1000 м. від лінії ДКУ.
Співробітники ДПС при огляді транспортних засобів мають право вимагати від осіб водіїв надавати на огляд т/з, зокрема відкривати двері для проведенні візуального огляду.
Натомість вимагати відкривати пломбовані коробки з наявними товаросупровідними документами, без вагомих на то причин, послуговуючись виключно припущенням, не у повній мірі кореспондується з повноваженнями.
Крім того, за наслідками огляду, затримання відсутні будь-які дані, що ОСОБА_1 порушив закон та перевозив заборонені речі.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати належним до допустимим доказам вини особи, оскільки такий є лише засобом фіксації обставин, які мають доказуватися іншими долученими до матеріалів справи доказами.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того що дійсно ОСОБА_1 при спробі затримання не виконав законі вимоги працівника прикордонної служби, а тому неможливо встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю ОСОБА_1 з наслідками, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення. Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу належного органу правосуддя.
У відповідності до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої "доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом" (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ "розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення".
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
З огляду на викладене, дослідивши та перевіривши в ході розгляду матеріали справи, суд прийшов до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було.
При цьому, сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ним неправомірних дій.
Таким чином, дослідивши усі наявні у справі докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-10 КУпАП та відповідно наявності в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п. 1 ст. 247 КУпАП.
За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст. 9, 247, 280, 283, 284, 289 КупАП,  

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст. 185-10 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови, через даний місцевий суд.  

Суддя	Леньо В. В.