Справа № 420/11554/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Бутенка А.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 09.04.1988 по 31.02.1991, з 01.01.2004 по 31.12.2008, з 02.01.2009 по 29.11.2018 та з 01.04.2020 по 01.12.2020 згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 від 11 березня 1985 року у подвійному розмірі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 11.12.2025 року зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 09.04.1988 по 31.02.1991, з 01.01.2004 по 31.12.2008, з 02.01.2009 по 29.11.2018 та з 01.04.2020 по 01.12.2020 згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 від 11 березня 1985 року у подвійному розмірі. 
Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області період роботи з 09.04.1988 по 31.02.1991, з 01.01.2004 по 31.12.2008, з 02.01.2009 по 29.11.2018 та з 01.04.2020 по 01.12.2020 роки зараховано до стажу в одинарному розмірі. Вважаючи такі дії протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.
08.05.2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Тобто страховий стаж до 1 січня 2004 року обчислюється з урахуванням норм статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. ОСОБА_1 отримує пенсію за віком обчислену при страховому стажі 55 років 6 місяців (враховано по 31.12.2021). До страхового стажу ОСОБА_1 в подвійному розмірі зараховано періоди роботи з 04.03.1985 по 13.12.1987, з 14.12.1987 по 08.04.1988, з 14.02.1991 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 03.09.1995, з 04.09.1995 по 09.09.1995, з 10.09.1995 по 01.09.2002, з 02.09.2002 по 16.09.2002, з 17.09.2022 по 31.12.2003 в Одеському протитуберкульозному диспансері згідно пільгової довідки від 06.11.2017 № 79/ОК. Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону. Головне управління діяло в порядку передбаченому законодавством, обґрунтовано, а тому підстави для задоволення позовної вимоги позивача – відсутні.
Заяви чи клопотання від сторін не надходили.
Процесуальні дії, вчинені судом.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.04.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Обставини справи.
ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, обчислену при страховому стажі 55 років 6 місяців 27 днів. 
11.12.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою в якій просив зарахувати до його страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 09.04.1988 по 31.02.1991, з 01.01.2004 по 31.12.2008, з 02.01.2009 по 29.11.2018 та з 01.04.2020 по 01.12.2020 роки.
Листом від 09.01.2026 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило, що страховий стаж до 1 січня 2004 року обчислюється з урахуванням норм статті Закону України "Про пенсійне забезпечення". ОСОБА_1 отримує пенсію за віком обчислену при страховому стажі 55 років 6 місяців (враховано по 31.12.2021). До страхового стажу ОСОБА_1 в подвійному розмірі зараховано періоди роботи з 04.03.1985 по 13.12.1987, з 14.12.1987 по 08.04.1988, з 14.02.1991 по 31.12.1991, 3 01.01.1992 по 03.09.1995, з 04.09.1995 по 09.09.1995, з 10.09.1995 по 01.09.2002, з 02.09.2002 по 16.09.2002, з 17.09.2022 по 31.12.2003 в Одеському протитуберкульозному диспансері згідно пільгової довідки від 06.11.2017 № 79/ОК. Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону.
Вважаючи дії відповідача щодо не зарахування у подвійному розмірі до страхового стажу періодів роботи протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Джерела права й акти їх застосування.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. 
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 24 Закону № 1058-IV, визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
У той же час, відповідно до частини 2 цієї ж статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з п. 3 ст. 40 Закону № 1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 60 Закону №1788-XII, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1). Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 визначено, що для призначення пенсії за віком надаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі постанова КМУ № 637).
Статтею 62 Закону № 1788-XII, статтею 48 Кодексу законів про працю України, пункту 1 розділу «Загальні положення» Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі постанова КМУ № 637), та пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі Інструкція № 58), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Висновки суду.
З аналізу наведених норм вбачається, що робота лікарем анестезіологом у відділеннях лікарень також прирівняна до роботи в реанімаційних відділеннях.
Щодо зарахування до стажу позивача в подвійному розмірі періодів роботи з 09.04.1988 по 31.02.1991 року, суд зазначає, що відповідачем жодним чином не обґрунтовано відмову у такому зарахуванні. Також не надано доказів, які стали підставою для незарахування в подвійному розмірі вказаних періодів роботи позивача на посаді медичної сестри протитуберкульозного диспансера.
Стосовно зарахування до стажу позивача в подвійному розмірі періодів роботи, які не враховані відповідачем у подвійному розмірі з огляду на відсутність підстав такого зарахування після 01.01.2004 року, суд зазначає наступне.
Вимогами п. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Суд констатує, що редакція ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час.
Стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
Таким чином, суд доходить висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому, не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, у яких суди дійшли висновку про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV.
Таким чином, суд вважає, що посилання відповідача на те, що пільговий стаж позивача за період після 01 січня 2004 року не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є помилковими, а дії щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 року по 31.12.2008 року, з 02.01.2009 року по 29.11.2018 року на посаді медичної сестри протитуберкульозного диспансера та з 01.04.2020 року по 01.12.2020 року на посаді сестри медичної фтизіатричного кабінету в КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради» протиправними.
На підставі викладеного, суд вважає необхідним визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 09.04.1988 року по 31.02.1991 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2008 року на посаді медичної сестри в Обласному протитуберкульозному диспансері, з 02.01.2009 року по 29.11.2018 року на посаді медичної сестри в КУ «Міський протитуберкульозний диспансер» та з 01.04.2020 року по 01.12.2020 року на посаді сестри медичної фтизіатричного кабінету в КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради».
Обираючи належний спосіб відновлення порушеного права у спірних правовідносинах, суд виходить з того, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Європейський суд з прав людини у пункті 75 рішення від квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Враховуючи наведене, належним та ефективним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача в подвійному розмірі періоди роботи з 09.04.1988 року по 31.02.1991 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2008 року на посаді медичної сестри в Обласному протитуберкульозному диспансері, з 02.01.2009 року по 29.11.2018 року на посаді медичної сестри в КУ «Міський протитуберкульозний диспансер» та з 01.04.2020 року по 01.12.2020 року на посаді сестри медичної фтизіатричного кабінету в КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради», а також здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням наведеного стажу з дати призначення пенсії.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1065,00 грн.
Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, код ЄДРПОУ 20987385) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 09.04.1988 року по 31.02.1991 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2008 року на посаді медичної сестри в Обласному протитуберкульозному диспансері, з 02.01.2009 року по 29.11.2018 року на посаді медичної сестри в КУ «Міський протитуберкульозний диспансер» та з 01.04.2020 року по 01.12.2020 року на посаді сестри медичної фтизіатричного кабінету в КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради».
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 в подвійному розмірі періоди роботи з 09.04.1988 року по 31.02.1991 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2008 року на посаді медичної сестри в Обласному протитуберкульозному диспансері, з 02.01.2009 року по 29.11.2018 року на посаді медичної сестри в КУ «Міський протитуберкульозний диспансер» та з 01.04.2020 року по 01.12.2020 року на посаді сестри медичної фтизіатричного кабінету в КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради», а також здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням наведеного стажу з дати призначення пенсії.
4. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1065,00 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко