ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" травня 2026 р. Справа№ 920/728/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коробенка Г.П.
суддів: Михальської Ю.Б. 
Тищенко А.І. 

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.
за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 28.05.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Зноб - Новгородської селищної ради
на рішення Господарського суду Сумської області 
від 07.01.2026 (повний текст складено та підписано 16.01.2026)
у справі № 920/728/25 (суддя Ковтун В.М.)
за позовом Заступника керівника Шосткинської окружної прокуратури 
Сумської області в інтересах держави в особі позивачів:
1. Сумської обласної державної адміністрації - Сумської обласної військової адміністрації 
2. Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України 
до відповідачів: 1. Головне управління Держгеокадастру у Сумській області 
2. Зноб - Новгородська селищна рада 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний природний парк "Деснянсько-Старогутський" 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного реєстратора Зноб - Новгородської селищної ради Шаповалової Ольги Іванівни 
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Заступник керівника Шосткинської окружної прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі Сумської обласної державної адміністрації - Сумської обласної військової адміністрації та Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області та Зноб - Новгородської селищної ради, в якому просить суд:
1. Усунути перешкоди державі в особі Сумської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018 № 18-10481/16-18-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині передачі Зноб-Новгородській селищній раді у комунальну власність земельної ділянки державної власності з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 площею 99,0955 га.
2. Усунути перешкоди державі в особі Сумської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права комунальної власності земельної ділянки з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 площею 99,0955 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 47029788 від 24.05.2019, номер запису про право власності 31701459, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1837107559244), з одночасним припиненням права комунальної власності Зноб-Новгородської селищної ради на цю земельну ділянку.
3. Усунути перешкоди державі в особі Сумської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 площею 99,0955 з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.
4. Усунути перешкоди державі в особі Сумської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом повернення державі в особі Сумської обласної військової адміністрації земельної ділянки з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 площею 99,0955 з незаконного володіння Зноб-Новгородської селищної ради.
Позов мотивований тим, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 площею 99,0955 га належить до земель державної власності природно-заповідного фонду в силу того, що вона повністю розташована в межах об`єкту природно - заповідного фонду загальнодержавного значення - НПП "Деснянсько-Старогутський". Вказана земельна ділянка передана Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області у власність Зноб-Новгородської селищної ради в порушення вимог Земельного кодексу України та Закону України "Про природно-заповідний фонд України" поза межами, наданих їй законом повноважень, а тому підлягає поверненню у державну власність.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 07.01.2026 позов задоволено повністю.
Усунуто перешкоди державі в особі Сумської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018 № 18-10481/16-18-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині передачі Зноб-Новгородській селищній раді у комунальну власність земельної ділянки державної власності з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 площею 99,0955 га.
Усунуто перешкоди державі в особі Сумської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права комунальної власності земельної ділянки з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 площею 99,0955 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 47029788 від 24.05.2019, номер запису про право власності 31701459, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1837107559244), з одночасним припиненням права комунальної власності Зноб-Новгородської селищної ради на цю земельну ділянку.
Усунуто перешкоди державі в особі Сумської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 площею 99,0955 з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.
Усунуто перешкоди державі в особі Сумської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом повернення державі в особі Сумської обласної військової адміністрації земельної ділянки з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 площею 99,0955 з незаконного володіння Зноб-Новгородської селищної ради.
Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на користь Сумської обласної прокуратури 4 844 грн 80 коп. витрат по сплаті судового збору. 
Стягнуто з Зноб-Новгородської селищної ради на користь Сумської обласної прокуратури 8 570 грн 10 коп. витрат по сплаті судового збору. 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд виходив з того, що спірна земельна ділянка на час звернення з позовною заявою зареєстрована на праві власності за Зноб- Новгородською селищною радою, проте в силу закону вона не може перебувати у комунальній власності, тому права держави на реалізацію усіх правомочностей щодо земельної ділянки, а саме користування і розпорядження нею встановлені законом та підлягають захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні права розпорядження цією земельною ділянкою шляхом визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018 № 18- 10481/16-18-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині передачі спірної земельної ділянки Зноб-Новгородській селищній раді, скасування державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації у Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям поземельної книги та її повернення у власність держави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Зноб - Новгородська селищна рада звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 07.01.2026 у справі №920/728/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте місцевим судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому скаржник стверджує, що надана прокурором документація щодо організації території та встановлення меж земельної ділянки НПП «Деснянського-Старогутський», яка була затверджена уповановаженим органом з порушенням процедури встановленої законоджавством, не визачає об`єктивно межі НПП в натурі на місцевості, в тому числі з поділенням земельних ділянок, які були вилучені та які залишені у користувачів, зазначенням користувачів та власників, а так само не є тими доказами, які підтверджують перебування (накладання) спірної земельної ділянки на землі національного парку.
Скаржник також зазначає, що перебування земельної ділянки з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 у Зноб-Новгородській селищній раді, з використанням її відповідно до встановлених обмежень та Положення НПП «Деснянського-Старогутський» не є порушенням Закону, та вказує, що фактично права позивачів є непорушеними, а позов заявлено безпідставно.
Також скаржник стверджує про неефективність обраного прокурором способу захисту порушеного права власності держави на земельну ділянку природно-заповідного фонду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників судового процесу

20.03.2026 через підсистему "Електронний суд" від Заступника керівника Шосткинської окружної прокуратури Сумської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання заперечила доводи викладені в ній, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
У відзиві прокурор наголошує на тому, що земельна ділянка з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 площею 99,0955 га належить до земель державної власності природно-заповідного фонду в силу того, що вона повністю розташована в межах об`єкта природно - заповідного фонду загальнодержавного значення - НПП «Деснянсько-Старогутський». При цьому, прокурор зазначає, що факт розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 площею 99,0955 га в межах об`єкта природно - заповідного фонду загальнодержавного значення - НПП «Деснянсько-Старогутський» повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які є належними та допустимими.
24.03.2026 через підсистему "Електронний суд" від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній підтримав викладені в ній доводи та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.
Відповідач-1 наголошує на тому, що вимоги апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
26.03.2026 через підсистему "Електронний суд" від Заступника керівника Шосткинської окружної прокуратури Сумської області надійшли додаткові пояснення у справі.
19.05.2026 через підсистему "Електронний суд" від позивача-1 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній заперечив доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
Позивач-1, зокрема, наголошує на тому, що жодних погоджень щодо зміни меж, категорій чи цільового призначення цих ділянок Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України не надавало, а проєкти землеустрою на погодження до профільного Департаменту не надходили, що свідчить про повне ігнорування апелянтом природоохоронного статусу земель при їх формуванні.
Також позивач-1 просить здійснювати розгляд справи без участі його представника.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.02.2026 апеляційну скаргу у справі №920/728/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.
06.03.2026 матеріали справи №920/728/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Зноб-Новгородської селищної ради на рішення Господарського суду Сумської області від 07.01.2026 у справі №920/728/25. Судове засідання призначено на 16.04.2026.
01.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшла заява про проведення засідання за відсутності його представника.
Розгляд справи відкладався.
У судовому засіданні 28.05.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників судового процесу

У судове засідання 28.05.2026 з`явився прокурор, який надав свої пояснення.
Представники позивачів, відповідачів та третіх осіб у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені шляхом доставки процесуальних документів до Електронного кабінету, що підтверджується довідками від 19.05.2026, які наявні в матеріалах справи. 
Відповідно до частини п`ятої статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Оскільки явка представників учасників судового процесу в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення всіх учасників справи про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги Зноб - Новгородської селищної ради за відсутності представників позивачів, відповідачів та третіх осіб.

Щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в даній справі.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч. 4, 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.
Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
У постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
Матеріли справи свідчать, що предметом спірних правовідносин є протиправна зміна цільового призначення земельної ділянки природно-заповідного фонду, як об`єкта обмеженого в обороті та особливої охорони, її протиправне вибуття з державної власності та перехід у комунальну власність, як земельної ділянки призначеної для ведення сільськогосподарського обробітку, а відтак порушення інтересів держави.
Необхідність пред`явлення цього позову зумовлена потребою в забезпеченні на загальнодержавному рівні екологічної безпеки та охорони землі як національного багатства.
Органом уповноваженим на захист інтересів держави у спірних правовідносинах є Сумська обласна державна адміністрація з огляду на наступне.
Предметом спору є земельна ділянка природно-заповідного фонду, яка розташована в межах об`єкту природно-заповідного фонду загальнодержавного значення - НПП "Деснянсько-Старогутський".
Частиною 5 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб
У п. 24 "Перехідних положень" Земельного кодексу України зазначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно- заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення.
Пунктом 2 ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.
Тобто, на цей час розпорядником земельних ділянок природно-заповідного фонду загальнодержавного значення на території Сумської області є Сумська обласна державна адміністрація, а пред`явлення цього позову спрямоване на відновлення права держави в особі Сумської обласної державної адміністрації щодо користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411.
Відповідно до п. 5 ст. 28 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Оскаржуваним наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області порушено інтереси держави в особі Сумської обласної державної адміністрації як розпорядника земель природно-заповідного фонду державної форми власності, оскільки її позбавлено можливості реалізації правомочностей щодо користування та розпорядження спірною земельною ділянкою державної власності, яка за фактом її розташування в межах НПП "Деснянсько-Старогутський" належить до земель природно-заповідного фонду.
За таких обставин особою, уповноваженою на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, є Сумська обласна військова адміністрація, яка є не тільки розпорядником спірної земельної ділянки, але й правонаступником у питанні розпорядження землями природно-заповідного фонду - Кабінету Міністрів України, поза волею якого обмежено оборотоздатний об`єкт цивільних прав - земельна ділянка з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411, вибув з державної власності, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України.
Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/225/18, саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів. Аналогічна правова позиція викладена у п. 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17. Таким чином цей позов пред`являється прокурором в інтересах держави в особі Сумської обласної державної адміністрації, як розпорядника спірної земельної ділянки.
Крім цього слід зазначити, що Указом Президента України "Про утворення військових адміністрацій" від 24.02.2022 № 68/2002 утворено Сумську обласну військову адміністрацію.
У зв`язку з утворенням військових адміністрацій, зазначених у цій статті, обласні, Київська міська державні адміністрації та голови цих адміністрацій набувають статусу відповідних військових адміністрацій та начальників цих військових адміністрацій (п. 1 цього указу).
З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді в особі Сумської обласної державної адміністрації Шосткинською окружною прокуратурою Сумської області до зазначеного уповноваженого органу спрямовано лист від 25.04.2025 № 55-2118 вих - 25 в якому викладено виявлені порушення вимог природоохоронного та земельного законодавства під час передачі у комунальну власність вищевказаної земельної ділянки природно-заповідного фонду державної власності та повідомлено, що у разі не вжиття Сумською обласною військовою адміністрацією, як уповноваженим на захист інтересів держави органом, заходів реагування, спрямованих на усунення цих порушень, а саме повернення відповідної земельної ділянки у власність держави, Шосткинською окружною прокуратурою Сумської області самостійно буде вжито заходів представницького характеру на захист інтересів держави.
У відповідь на вказаний лист Сумська обласна державна адміністрація листом від 01.05.2025 № 1-22/56 підтвердила факт розташування спірної земельної ділянки в межах НПП "Деснянсько-Старогутський", але зазначила про відсутність підстав для звернення до суду з відповідним позовом.
Також, одним з органів уповноважених на захист інтересів держави у спірних правовідносинах є Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України.
Відповідно до п. 1.4 розділу І Положення про національний природний парк "Деснянсько-Старогутський", затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 31.08.2020 № 74 національний природний парк "Деснянсько-Старогутський" належить до сфери управління Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України. 
Відповідно до п. 3 Положення про Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2020 № 614, основними завданнями Міндовкілля є забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері збереження, відтворення та невиснажливого використання біологічного і ландшафтного різноманіття, охорони, захисту, використання та відтворення лісів, формування, збереження та використання екологічної мережі, організації охорони та використання природно-заповідного фонду, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства про раціональне використання, відтворення і охорону природних ресурсів, використання та охорону земель, екологічну та радіаційну безпеку, оцінку впливу на довкілля, охорону і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, збереження, відтворення та невиснажливе використання біологічного і ландшафтного різноманіття, формування, збереження та використання екологічної мережі; реалізація державної політики у сфері організації охорони та використання природно-заповідного фонду.
Відповідно до п. 4 вказаного положення Міндовкілля відповідно до покладених на нього завдань здійснює управління охороною і використанням територій та об`єктів природно-заповідного фонду, службою державної охорони природно-заповідного фонду, підготовку і подання пропозицій щодо створення, оголошення нових територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також зміни меж, категорії та скасування статусу існуючих територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Статтею 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України Шосткинською окружною прокуратурою Сумської області до зазначеного уповноваженого органу спрямовано лист від 24.03.2025 № 55-1429 вих - 25 в якому викладено виявлені порушення вимог природоохоронного та земельного законодавства під час передачі у комунальну власність вищевказаної земельної ділянки природно-заповідного фонду та повідомлено, що у разі не вжиття Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України, як уповноваженим на захист інтересів держави органом, заходів реагування, спрямованих на усунення цих порушень, а саме повернення відповідної земельної ділянки у власність держави, Шосткинською окружною прокуратурою Сумської області самостійно буде вжито заходів представницького характеру на захист інтересів держави.
У відповідь на вказаний лист Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України листом від 01.04.2025 № 11/11-04/1164-25 повідомило Шосткинську окружну прокуратуру Сумської області, що у разі відкриття провадження у відповідній судовій справі Міндовкілля буде надано обґрунтовану позицію щодо норм процесуального законодавства, про причини не вжиття заходів на захист інтересів держави у спірних правовідносинах не повідомило.
Враховуючи, що інтереси держави до цього часу залишаються не захищеними, а Сумською обласною державною адміністрацією - Сумською обласною військовою адміністрацією та Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України допущено бездіяльність, апеляційний суд дійшов висновку, що вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру 22.12.2018 державним кадастровим реєстратором Відділу у Середино-Будському районі Міжрайонного управління у Середино-Будському та Ямпільському районах Головного управління Держгеокадастру у Сумській області до кадастру внесено відомості про формування та реєстрацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 99,0955 га з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411.
Підставою для здійснення державної реєстрації цієї земельної ділянки стала технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації від 20.11.2018, розроблена Сумською філією ДП "Чернігівський інститут землеустрою".
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.05.2019 державним реєстратором Зноб-Новгородської селищної ради Шаповаловою Ольгою Іванівною на вказану земельну ділянку за № 31701459 зареєстровано право власності територіальної громади в особі Зноб-Новгородської селищної ради, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1837107559244, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 47029788 від 24.05.2019.
Підставою для реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 стали наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018 № 18-10481/16-18-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" та акт приймання - передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення з державної у комунальну власність від 22.12.2018.
Відповідно до цього наказу Зноб-Новгородській селищній раді передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 6384,2072 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Зноб-Новгородської селищної об`єднаної територіальної громади Середино-Будського району Сумської області за актом приймання передачі від 22.12.2018, додаток до якого містить перелік кадастрових номерів ділянок, місце їх розташування, площу, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельні ділянки, обмеження у їх використанні.
До вказаного переліку увійшла земельна ділянка площею 99,0955 га з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 (порядковий номер 522), якій всупереч вимогам законодавства присвоєно категорію - землі сільськогосподарського призначення.
Водночас встановлено, що ця земельна ділянка в силу свого розташування в межах об`єкта природно-заповідного фонду загальнодержавного значення належить до земель природно-заповідного фонду (категорія земель - землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) та незаконно вибула з державної власності
Так, встановлено, що Указом Президента України № 79/94 від 10.03.1994 "Про резервування для наступного заповідання цінних природних територій" затверджено Перелік цінних природних територій, що резервуються для першочергової організації у 1994-1996 роках нових та розширення існуючих природних заповідників, національних природних парків, заказників і пам`яток природи загальнодержавного значення, до якого з метою створення нового заповідного об`єкта включено цінну природну територію під назвою Старогутський бір, розташовану на території Середин - Будського району Сумської області (на цей час Шосткинський район Сумської області).
Відповідно до цього Указу Президента України та Постанови Верховної ради України № 177/94 ВР від 22.09.1994 "Про програму перспективного розвитку заповідної справи в Україні" на замовлення Наукового центру досліджень з проблем заповідної справи Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України Сумським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук у 1998 році розроблено технічну документацію по визначенню складу земель Національний природний парк "Деснянсько-Старогутський" (далі за текстом НПП "Деснянсько-Старогутський"), якою визначено його площу в розмірі 16215,1 га та межі в натурі (на місцевості).
Указом Президента України від 23.02.1999 № 196/99 "Про створення національного природного парку "Деснянсько-Старогутський" з метою збереження, відтворення та раціонального використання ландшафтів східної частини Українського Полісся з типовими та унікальними природними комплексами, що мають важливе природоохоронне, наукове, естетичне, освітнє, рекреаційне та оздоровче значення утворено на території Середино-Будського району Сумської області НПП "Деснянсько-Старогутський" та установлено його площу 16215,1 га, у тому числі 7272,6 га, що надаються йому у постійне користування, та 8942,5 га, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів.
Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 31.08.2020 № 74 затверджено Положення про НПП "Деснянсько-Старогутський".
Відповідно до п. 1.1 Положення НПП "Деснянсько-Старогутський" є територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.
Пунктом 1.2 вказаного Положення встановлено, що НПП "Деснянсько- Старогутський" є бюджетною, природоохоронною, рекреаційною, культурно- освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання.
Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються у користування Парку у порядку, встановленому законодавством (п. 1.7 Положення).
Відповідно до п. 1.9 Положення межі земельних ділянок, що перебувають у користуванні Парку встановлюються в натурі (на місцевості) та закріплюються межовими знаками в порядку, визначеному законодавством. Відомості про межі, цільове призначення, оцінку, угіддя земельних ділянок, що перебувають у користуванні парку та про обмеження у їх використанні вносяться до Державного земельного кадастру у встановленому законодавством порядку та обов`язково враховуються при реконструкції та розвитку прилеглих територій.
Наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 26.11.2012 № 608 затверджено проект організації території НПП "Деснянсько-Старогутський", охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та об`єктів.
Шосткинською окружною прокуратурою Сумської області в обгрунтування позовних вимог стверджується, що передана наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018 № 18-10481/16-18-СГ Зноб-Новгородській селищній раді земельна ділянка з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 розташована в межах НПП "Деснянсько - Старогутський", а відповідно належить до земель природно-заповідного фонду.
Так, додаток до акту приймання передачі від 22.12.2018, який в свою чергу є додатком до наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018 № 18-10481/16-18-СГ містить відомості щодо кадастрових номерів земельних ділянок, які передаються у комунальну власність, місця їх розташування, площі, цільового призначення, обтяжень речових прав на земельні ділянки, обмежень у їх використанні.
Зокрема з зазначеного додатку вбачається, що земельна ділянка під порядковим номером 522 з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 має обмеження у використанні - 10.1 - Національні природні парки.
Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про цю земельну ділянку на всю її територію встановлено безстрокове обмеження у використанні - Національні природні парки, яке зареєстровано 29.12.2008.
Як зазначає прокурор в обґрунтування позовних вимог, згідно з інформацією та графічними матеріалами, наданими на адресу Шосткинської окружної прокуратури Сумської області НПП "Деснянсько-Старогутський" листами від 28.02.2025 № 101, 11.04.2025 № 164, земельна ділянка з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 повністю розташована в межах НПП "Деснянсько-Старогутський" та за функціональним зонуванням належить до зони регульованої рекреації парку.
Департамент захисту довкілля та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації листом від 28.02.2025 № 01-18/411 повідомив, що земельна ділянка з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 відповідно до технічної документації по визначенню складу земель НПП "Деснянсько-Старогутський" перебуває у межах Парку.
За доводами прокурора зі схеми, доданої до цього листа, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 знаходиться у зоні регульованої рекреації парку НПП "Деснянсько-Старогутський". Факт розташування цієї земельної ділянки в межах НПП "Деснянсько- Старогутський" також підтверджується відомостями Публічної кадастрової карти, отриманими з сайту "Національна кадастрова система" https://nks.dzk.gov.ua, графічними матеріалами проекту організації території НПП "Деснянсько-Старогутський", охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та об`єктів, затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 26.11.2012 № 608, технічною документацію по визначенню складу земель НПП "Деснянсько-Старогутський", розробленою у 1998 році Сумським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук. Також, цей факт підтверджується листом Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" від 29.04.2025 та схемою розташування земельної ділянки, що додається до нього.
Прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 площею 99,0955 га належить до земель державної власності природно-заповідного фонду в силу того, що вона повністю розташована в межах об`єкту природно - заповідного фонду загальнодержавного значення - НПП "Деснянсько-Старогутський". Вказана земельна ділянка передана Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області у власність Зноб-Новгородської селищної ради в порушення вимог Земельного кодексу України та Закону України "Про природно-заповідний фонд України" поза межами, наданих їй законом повноважень, а тому підлягає поверненню у державну власність.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані прокурором пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" до природно-заповідного фонду України належать природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об`єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам`ятки природи, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва.
Згідно з ч. 2 ст. 61 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до складу природно-заповідного фонду України входять державні заповідники, природні національні парки, заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні та зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, заповідні урочища.
Частиною 1 статті 7 цього закону та ст. 43 Земельного кодексу України встановлено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу, цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Відповідно до ст. 44 Земельного кодексу України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Згідно зі ст. 20 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно- освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.
Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України.
До складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів.
Детальна процедура створення й оголошення територій та об`єктів природно- заповідного фонду регламентована ст. ст. 51 - 53 Закону України "Про природно- заповідний фонд України" і передбачає послідовний порядок: підготовка і подання клопотань про створення чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду; попередній розгляд, схвалення та погодження клопотань; забезпечення розробки проекту створення об`єкта природно-заповідного фонду; передача матеріалів до органів, уповноважених приймати рішення про створення чи оголошення територій та об`єктів природно- заповідного фонду; створення об`єкта природно-заповідного фонду шляхом прийняття рішення про його створення чи оголошення; відведення земельної ділянки об`єкту природно-заповідного фонду; за необхідності оформлення охоронного зобов`язання.
Тобто етапом, який завершує процедуру створення об`єкта природно-заповідного фонду, є прийняття компетентним органом рішення про його створення чи оголошення.
Зокрема ч. 1 ст. 53 вказаного закону передбачено, що рішення про створення природних заповідників, національних природних парків, а також щодо інших територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення приймаються Президентом України.
Системний аналіз положень ст. ст. 43, 44 Земельного кодексу України, ст. ст. 7, 51 - 53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" дає підстави для висновку, що після прийняття уповноваженим органом рішення про створення об`єкта природно-заповідного фонду відповідна територія в силу імперативної вказівки закону набуває статусу земель природно-заповідного фонду.
Отже, початок існування категорії земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення законодавчо визначено та пов`язується саме із створенням у встановленому законом порядку територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, НПП "Деснянсько-Старогутський" утворено Указом Президента України від 23.02.1999 № 196/99 "Про створення національного природного парку "Деснянсько-Старогутський" на території Середино Будського району Сумської області та установлено його площу 16215,1 га, у тому числі 7272,6 га, що надаються йому у постійне користування, та 8942,5 га, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів.
Відповідно до п. 1.1, 1.6 Положення про НПП "Деснянсько-Старогутський", затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 31.08.2020 № 74 НПП "Деснянсько-Старогутський" є територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення. Парк розташований на території Шосткинського району Сумської області. Загальна площа Парку становить 16215,1 га, у тому числі 7272,6 га, що надаються йому у постійне користування Парку, та 8942,5 га земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів.
Згідно з ч. 4 ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. 
Судом встановлено, що Сумським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук у 1998 році розроблено технічну документацію по визначенню складу земель НПП "Деснянсько-Старогутський"), якою визначено його площу в розмірі 16215,1 га та межі в натурі (на місцевості).
Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру на всю територію спірної земельної ділянки 29.12.2008 зареєстровано безстрокове обмеження у її використанні - Національні природні парки.
З огляду на зазначене, є вірним висновок суду першої інстанції, що землі на яких створено НПП "Деснянсько-Старогутський" в силу прямої вказівки закону у 1999 році набули статусу земель природно-заповідного фонду, у тому числі і територія спірної земельної ділянки.
Статтею 54 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" визначено, що зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, на підставі відповідного експертного висновку.
Однак, відповідно до листа Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 01.04.2025 №11-04/1164-25, останнє не погоджувало зміну меж, категорії та скасування статусу, а також не видавало експертні висновки щодо зміни меж, категорії та скасування статусу території НПП "Деснянсько-Старогутський", проекти рішень та матеріали щодо передачі, вилучення, зміни цільового призначення спірної земельної ділянки до нього не надходили.
Отже, суд першої інстанції обгрунтовано виснував, що територія спірної земельної ділянки не вилучалась у встановленому законом порядку зі складу території НПП "Деснянсько-Старогутський", а відповідно в силу свого розташування до цього часу залишається земельною ділянкою природно-заповідного фонду.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 та ч. 3 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико- культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.
Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.
Статтею 43 Земельного кодексу України визначено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно- заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.
Частиною 1 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Законодавством не передбачено перебування в межах земель категорії "землі природно - заповідного та іншого природоохоронного призначення" земель з категорією "землі сільськогосподарського призначення".
При цьому, суд першої інстанції вірно відзначив, що незважаючи на те, що земельну ділянку з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 віднесено до земель сільськогосподарського призначення, ця обставина не має визначального правового значення, оскільки статус ділянки першочергово визначається тим, що вона розташована в межах об`єкту природно заповідного фонду і спеціальним режимом такої території.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" території та об`єкти природно-заповідного фонду підлягають особливій державній охороні.
Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" встановлено, що на землях природно - заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.
Відповідно до ст. 9 цього закону території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо- виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.
Встановлені частиною першою цієї статті основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів.
Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" на національні природні парки покладається виконання таких основних завдань: збереження цінних природних та історико-культурних комплексів і об`єктів; створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення наукових досліджень природних комплексів та їх змін в умовах рекреаційного використання, розробка наукових рекомендацій з питань охорони навколишнього природного середовища та ефективного використання природних ресурсів; проведення екологічної освітньо - виховної роботи.
Згідно з ч. 1 ст. 21 вказаного закону на території національних природних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням: заповідна зона, зона регульованої рекреації, зона стаціонарної рекреації, господарська зона.
В межах зони регульованої рекреації проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам`ятних місць; у цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок; тут забороняються рубки лісу головного користування, промислове рибальство, мисливство, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об`єктів заповідної зони.
На території зони регульованої рекреації, стаціонарної рекреації та господарської зони забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності території національного природного парку.
Зонування території національного природного парку, рекреаційна та інша діяльність на його території провадяться відповідно до Положення про національний природний парк та Проекту організації території національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів.
Судом встановлено, що спірна земельна ділянка, яку всупереч вимогам законодавства віднесено до земель сільськогосподарського призначення, розташована в зоні регульованої рекреації НПП "Деснянсько-Старогутський".
Частиною 1 статті 5 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" визначено, що завдання, науковий профіль, характер функціонування і режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначаються у положеннях про них, які розробляються відповідно до цього Закону.
Згідно зі ст. 46-1 Земельного кодексу України землі територій та об`єктів природно-заповідного фонду використовуються з урахуванням обмежень у їх використанні, визначених відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" та положеннями про ці території, об`єкти.
Відповідно до п. 2.1 Положення про НПП "Деснянсько-Старогутський Парк створений з метою збереження, відтворення і раціонального використання типових та унікальних цінних природних ресурсів та історико-культурних комплексів і об`єктів ландшафтів східної частини Полісся, що мають важливе природоохоронне, наукове, естетичне, освітнє, рекреаційне та оздоровче значення.
Пунктом 2.2 Положення визначено, що основними завдання Парку є:
- збереження та відтворення цінних природних га історико-культурних комплексів та природних об`єктів ландшафтів східної частини Полісся, зокрема видів тваринного і рослинного світу та природних оселищ, занесених до Червоної книги України та міжнародних Червоних списків;
- створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних комплексів та об`єктів;
- організація та здійснення наукових досліджень, у тому числі з вивчення природних комплексів та їх змін в умовах рекреаційного використання, розробленим та впровадження наукових рекомендацій з питань охорони навколишнього природного середовища, відтворення окремих видів флори та фауни, відновлення порушених екосистем, управління та раціонального використання природних ресурсів, організації та проведення моніторингу ландшафтного та біологічного різноманіття.
Згідно з п. 4.3 Положення на території Парку відповідно до природоохоронного законодавства виділяються такі зони: заповідна, регульованої рекреації, стаціонарної рекреації; господарська.
Для кожної зони з урахуванням її природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання.
Пунктом 4.3.2 Положення встановлено, що в межах зони регульованої рекреації проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам`ятних місць.
На території цієї зони, зокрема, забороняється порушення ґрунтового покриву, промислова заготівля лікарських рослин, проїзд та стоянка автомобільного та гужового транспорту, крім службового при виконанні працівниками своїх службових обов`язків, застосування хімічних засобів боротьби з шкідниками та хворобами дикорослих рослин і лісу без відповідного наукового обґрунтування та погодження НТР Парку, миття та обслуговування транспортних засобів та техніки, інша діяльність, що може негативно вплинути на стан природних комплексів та об`єктів або зменшити природну екологічну чи рекреаційну цінність території Парку.
У зоні регульованої рекреації дозволяється в установленому порядку: влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок, тимчасових наметових таборів, оглядових майданчиків, інших об`єктів благоустрою, організація природоохоронної пропаганди; проведення вибіркових санітарних рубок і заходів, пов`язаних із збереженням, відтворенням і ефективним використанням природних комплексів та об`єктів згідно з Проектом організації території; регулювання чисельності диких тварин до оптимальної чисельності та шкідливих тварин до санітарно встановленої норми на підставі наукового обґрунтування, рішення НТР та відповідного дозволу; любительське рибальство на спеціально відведених ділянках відповідно до вимог законодавства; регульований збір грибів, ягід, плодів дикорослих плодових рослин, задоволення потреб працівників Парку та громадян, що проживають на його території у сінокосах та пасовищах із дотриманням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
На території зони регульованої рекреації, стаціонарної рекреації та господарської зони забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності території Парку, в тому числі мисливство (п. 4.4 Положення).
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції обгрунтовано відзначив, що норми ЗУ "Про природно-заповідний фонд України" та Положення про НПП "Деснянсько-Старогутський" унеможливлюють здійснення сільськогосподарської діяльності в зоні регульованої рекреації національного природного парку, в межах якої розташована спірна земельна ділянка, крім сінокосіння та випасання худоби із дотриманням законодавства про охорону навколишнього природного середовища для задоволення потреб працівників Парку та громадян, що проживають на його території.
Беручи до уваги вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, а відповідно формування за рахунок земель природно-заповідного фонду спірної земельної ділянки, як ділянки сільськогосподарського призначення не відповідає вимогам законодавства.
Щодо недійсності наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в частині передачі спірної земельної ділянки з державної у комунальну власність.
Відповідно до ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018) у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Згідно зі ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Отже, з аналізу норм Земельного кодексу України вбачається, що станом на час прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018 земельні ділянки розташовані за межами населених пунктів перебували у державній власності, в тому числі і спірна земельна ділянка, яка в силу свого розташування належить до земель природно-заповідного фонду.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України).
За ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018) зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Частиною 8 ст. 122 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018) встановлено, що Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування, зокрема, у випадках, визначених ст. 149 цього Кодексу.
При цьому ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018) передбачено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.
За п. "г" ч. 1 ст. 150 Земельного кодексу України, до особливо цінних земель, зокрема, належать землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.
Отже, законодавцем визначено, що вилучення земель природно - заповідного фонду на час виникнення спірних правовідносин - прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018 належало до виключних повноважень Кабінету Міністрів України.
Відповідно до листа Секретаріату Кабінету Міністрів України від 26.06.2024 № 15230/0/2-24 Кабінетом Міністрів України рішення про вилучення зі складу земель природно-заповідного фонду (погодження зміни цільового призначення) спірної земельної ділянки не приймалось.
Однак, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області в односторонньому та позасудовому порядку з перевищенням наданих законом повноважень незаконно вилучило поза волею держави в особі Кабінету Міністрів України (на час прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018) із земель природно-заповідного фонду державної власності земельну ділянку площею 99,0955 га, присвоївши їй кадастровий номер 5924484400:04:000:0411.
В контексті тверджень Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про те, що на момент прийняття оскаржуваного наказу ніяких відомостей про обмеження у використанні земель НПП "Деснянсько-Старогутський" до Державного земельного кадастру не вносилось, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що з додатку до акту приймання-передачі від 22.12.2018, який в свою чергу, є додатком до спірного наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018 № 18-10481/16-18-СГ вбачається, що земельна ділянка під порядковим номером 522 з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 має обмеження у використанні - 10.1- Національні природні парки.
Також згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про цю земельну ділянку, на всю її територію встановлено безстрокове обмеження у використанні - Національні природні парки, яке зареєстроване 29.12.2008.
Отже, відведення за рахунок земель природно-заповідного фонду та у подальшому передача спірної земельної ділянки у комунальну власність супроводжувались незаконною зміною її цільового призначення всупереч ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України, без необхідних погоджень органів контролю.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 виклала висновок про те, що положення розділу II "Землі України" Земельного кодексу України свідчать, що саме цільове призначення ділянки покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель, при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності стосовно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.
Також у постанові від 03.09.2020 № 911/3306/17 Верховний Суд зазначив, що держава, втручаючись у права щодо земельних ділянок, зокрема тих, які перебувають під посиленою правовою охороною, захищає загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні майна не на шкоду людині та суспільству і ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок.
Тобто вирішення питання щодо зміни цільового призначення ділянок не обмежене власним розсудом органу, оскільки при прийнятті відповідного рішення належить керуватися вимогами земельного, природоохоронного та іншого законодавства і діяти з урахуванням загальних інтересів.
Статтею 9 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" встановлено обмеження щодо видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Використання таких територій можливе лише у спосіб, який не суперечить їхньому цільовому призначенню, а також установленим вимогам щодо їх охорони і відтворення.
Частиною 1 ст. 20 та ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що передання у власність земельних ділянок громадянам і юридичним особам зі зміною їхнього цільового призначення здійснюється за проектами землеустрою.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу (ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України).
Відповідно до ч. 3 ст. 186-1 Земельного кодексу України (на час прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду, підлягає погодженню із структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища.
В матеріалах справи наявний лист Департаменту захисту довкілля та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації від 28.02.2025 № 01-18/411, з якого вбачається, що до вказаного структурного підрозділу Сумської обласної державної адміністрації проекти землеустрою що відведення спірної земельної ділянки на погодження не надходили.
Крім того, законодавством встановлено особливий порядок втрати територіями статусу об`єкта природно-заповідного фонду. Так, для зміни меж, категорії та скасування статусу територій природно-заповідного фонду вимагається дотримання такої самої процедури, яка встановлена ст. ст. 51 - 53 Закону України "Про природно- заповідний фонд України" для створення цих об`єктів, а також погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, та наявність відповідного експертного висновку, який би засвідчив втрату територією тієї природоохоронної, наукової, естетичної чи іншої цінності, яка стала підставою для її заповідання.
Однак, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області видало оскаржуваний наказ за відсутності погодження Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (лист Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 01.04.2025 №11-04/1164-25), з порушенням вимог ст. ст. 20, 118, 123, 186-1 Земельного кодексу України, ст. ст. 51 - 54 Закону України "Про природно- заповідний фонд України", що призвело до фактичного зменшення території НПП "Деснянсько-Старогутський".
Згідно з вимогами ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи не уповноважені розпоряджатися земельними ділянками природоохоронного, зокрема природно-заповідного, призначення.
Право державної власності на спірну ділянку не могло припинитися внаслідок рішення органу виконавчої влади, який відповідно до своєї компетенції не наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками природно-заповідного фонду. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 22.06.2022 у справі № 752/3093/19.
Таким чином, місцевий господарський суд вірно виснував, що Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, як територіальний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, не мало повноважень щодо передачі земельної ділянки природно-заповідного фонду державної власності (на якій розташований НПП "Деснянсько - Старогутський") у комунальну власність Зноб-Новгородської селищної ради, оскільки цей орган на час формування, реєстрації та передачі спірної ділянки у комунальну власність у 2018 році був розпорядником виключно земель сільськогосподарського призначення.
У свою чергу наявними в матеріалах справи доказами повністю підтверджується факт незаконної передачі Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області наказом від 22.12.2018 № 18-10481/16-18-СГ спірної земельної ділянки, сформованої за рахунок земель НПП "Деснянсько-Старогутський".
Наведене, як вірно зазначив суд першої інстанції, порушує інтереси держави в особі Сумської обласної державної адміністрації (в порядку ст. 122 Земельного кодексу України, як розпорядника земель державної власності природно-заповідного фонду), позбавляє її можливості розпоряджатися спірною земельною ділянкою, може призвести до знищення біорізноманіття, яке знаходиться на території НПП "Деснянсько-Старогутський" та потребує невідкладного реагування, шляхом звернення до суду з позовом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 07.04.2020 року у справі № 372/1684/14-ц).
Матеріали справи свідчасть, що спірний наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області став підставою для незаконної передачі спірної земельної ділянки з державної у комунальну власність та державної реєстрації права комунальної власності на неї, що відбулося внаслідок протиправного вилучення цієї ділянки з земель природно-заповідного фонду та зміни її цільового призначення.
У той же час, нескасований (невизнаний недійсним) акт породжує негативні правові наслідки, на які вплинула реалізація незаконного акту. У зв`язку із цим виникає необхідність відновити становище, яке існувало до видання цього акту в усіх правовідносинах.
Відповідно до положень ст. ст. 167, 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, а територіальні громади - через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції (ст. ст. 169, 172 Цивільного кодексу України, Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
За ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності належать усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до їх повноважень, визначених ст. 122 Земельного кодексу України.
Правомочність розпорядження - це закріплена нормами права можливість власника визначити долю належної йому речі, у тому числі шляхом відчуження або передачі її в тимчасове володіння іншим особам.
Засобом вираження волі на розпорядження конкретною земельною ділянкою державної або комунальної власності є рішення суб`єкта владних повноважень, визначеного законом.
При цьому як ст. 19 Конституції України, так і положення ст. ст. 170, 172 Цивільного кодексу України містять застереження, за яким вказані суб`єкти зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України для того, щоб їх рішення (волевиявлення) відповідало внутрішній волі власника - Українського народу.
Незаконне рішення суб`єкта владних повноважень в першу чергу порушує права дійсного власника такого майна, оскільки не відповідає його волі, свавільно позбавляє власника його речових прав та засновує цивільне правовідношення на недобросовісності, що безумовно є хибою (пороком) будь-якого правочину, вчиненного на виконання такого рішення. Застосувати до нього закон, розрахований на добросовісний правочин, означало б не лише не виконати закон, а й допустити його порушення, допустити глум над ним, та проігнорувати права дійсного власника.
З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц зазначала, що воля власника може виражатися лише в таких діях органу державної влади, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави.
Таким чином, оскарження в судовому порядку правовстановлюючого рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке є підставою (юридичним фактом) виникнення (у власника) та припинення (у Українського народу) цивільних прав - є належним способом захисту порушеного права, що правильно встановлено судом першої інстанції.
Нескасований (не визнаний недійсним) акт породжує негативні правові наслідки, на які вплинула реалізація незаконного акту, а тому оскарження рішення суб`єкта владних повноважень за умови його невідповідності закону спрямоване на захист інтересу в юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення.
Не оскарження прийнятого всупереч вимог закону рішення уповноваженого органу щодо розпорядження земельними ділянками державної власності матиме своїм наслідком залишення в силі незаконного рішення, що суперечитиме волі та інтересам суспільства, а також може призвести до його повторного виконання. Таке рішення, до моменту втрати ним чинності на підставі рішення суду, може виступати формальною підставою для реєстрації речових прав чи укладення нових правочинів.
Відповідний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, у п. 83 якої вказано, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Тому оскарження такого рішення направлене не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). Тому його можна оскаржити впродовжусього часу тривання порушення зазначеного інтересу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 916/1979/13 викладений правовий висновок про те, що рішення органу, що розпорядився земельною ділянкою, яке має ознаки ненормативного акту та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.
Така позиція також висловлювалася Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 у справі № 923/466/17.
Підсумовуючи вищевикладене, можна констатувати, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у спорах щодо захисту прав на землю визнання незаконними та скасування (визнання недійсними) рішень суб`єктів владних повноважень щодо розпорядження земельними ділянками є ефективним способом захисту. Більше того, такий спосіб захисту прямо передбачений цивільним та земельним законодавством, є ефективним з огляду на правову природу таких рішень, що поєднують у собі публічно-правові та приватно-правові елементи, а також на правові наслідки їх реалізації, які не завжди вичерпуються фактом укладення правочину чи відповідної реєстрації речового права.
Оспорюваність наказу суб`єкта владних повноважень - Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, прямо та безпосередньо впливає на обсяг та можливість реалізації цивільних прав народом України в особі Сумської обласної державної адміністрації, як власником відповідних земель природно-заповідного фонду.
Позов з вимогою про визнання недійсним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області відповідає критерію правомірності та ефективності вибраного прокурором способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки та особи її власника.
Подібні за змістом висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовна вимога прокурора про визнання недійсним та скасування спірного наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області є ефективним способом захисту права власності держави на земельну ділянку природно-заповідного фонду.
Щодо скасування державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, є відновлення становища, що існувало до порушення.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно з п. 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Отже, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права комунальної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю територіальною громадою, яка протиправно його набула в комунальну власність, є перешкодою для реалізації державою речових прав на зазначений об`єкт.
Частиною 1 статті 26 вказаного Закону передбачено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності (оренди) на нерухоме майно є, таким чином, визнанням з боку держави публічно-правового інтересу у встановленні належності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість.
Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб`єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об`єкта.
Фактично реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно.
З огляду на зазначене, наявний у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності Зноб-Новгородської селищної ради формально наділяє її певними юридичними правами щодо спірної земельної ділянки і одночасно створює перешкоди для реалізації своїх прав законному власнику - державі в особі Сумської обласної державної адміністрації.
Статтею 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Ураховуючи зазначене, для забезпечення державі в особі Сумської обласної державної адміністрації реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки, необхідно усунути перешкоди у її користуванні та розпорядженні шляхом скасування державної реєстрації права власності Зноб-Новгородської селищної ради на неї.
Такий спосіб захисту у повному обсязі відповідає критерію ефективності, адже співвідноситься зі змістом права, за захистом якого звертається позивач, характером порушення цього права та спричиненими цим порушенням наслідками.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказана вимога разом з вимогою про визнання недійсним та скасування спірного наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в частині передачі спірної земельної ділянки у комунальну власність у сукупності спрямовані на усунення перешкод у користуванні та розпорядженні державною власністю та охоплюються єдиним способом захисту, визначеним ст. 391 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, та є засобами реагування на триваюче порушення права державної власності.
Щодо скасування державної реєстрації спірної земельної ділянку у Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям поземельної книги щодо неї.
Відповідно до частини 13 статті 79-1 Земельного кодексу України та частини 10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Судом встановлено, що за даними Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 належить на праві комунальної власності Зноб-Новгородській селищній раді, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Поряд з цим, відомості про цільове призначення спірної земельної ділянки не впливають на правовий режим ділянки як такої, що належить до земель природно-заповідного фонду, оскільки за законом такий правовий режим пов`язаний із фактом розташування на ній об`єкта природно-заповідного фонду.
Статтею 3 Закону України "Про державний земельний кадастр" закріплені основні принципи, на яких базується Державний земельний кадастр, зокрема, принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі. 
Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України "Про державний земельний кадастр", п. п. 3 п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Аналогічні вимоги передбачені ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку (ч. 1 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр").
Частинами 2, 4 ст. 25 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки відкривається поземельна книга. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Пунктом 50 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 встановлено, що поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки.
Згідно з п. 57 вказаного порядку поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку, та у разі виправлення помилки відповідно до пункту 1562 цього Порядку.
Положеннями ст. 21 Земельного кодексу України передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, зокрема, є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.
Водночас, до того часу, поки у Державному земельному кадастрі продовжуватиме розміщуватися інформація про земельну ділянку з таким цільовим призначенням, яке суперечить дійсному (землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), такі дані в розумінні ст. 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" є офіційними.
Суд першої інстанції вірно відзначив, що з огляду на особливу цінність земель природно-заповідного фонду, з урахуванням вимог наведеного вище законодавства, ефективне поновлення порушеного права можливе при усуненні перешкод у користуванні спірною ділянкою шляхом визнання незаконною та скасування судом державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням, яке не відповідає цільовому призначенню територій та об`єктів природно - заповідного фонду.
У випадку скасування судом державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України вона припинить своє існування як об`єкт цивільних прав, що у свою чергу дасть змогу запобігти можливим повторним порушенням природоохоронного і земельного законодавства.
Щодо усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та повернення державі спірної земельної ділянки.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).
Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.
У разі протиправного вибуття таких об`єктів у комунальну власність відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.
Враховуючи, що у цьому випадку допущено порушення вимог законодавства при розпорядженні та використанні землі природно - заповідного фонду, яка також є землею обмеженої оборотоздатності, ефективним способом захисту інтересів держави є звернення до суду з негаторним позовом.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.
Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.
Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.
При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь- які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.
У постанові від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням вимог Земельного кодексу України та Закону України "Про природно- заповідний фонд України" потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку. За таких умов ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний позов.
Верховним Судом у постанові від 22.06.2022 у справі № 752/3093/19 висловлено правову позицію про те, що повернення державі земельної ділянки природно- заповідного призначення необхідно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця цієї ділянки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 734/1560/20, від 30.04.2025 у справі № 743/1087/23, від 29.01.2025 № 575/606/21.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14 та від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 вказані можливі способи усунення таких порушень, яких може вимагати законний власник, а саме шляхом оспорювання відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інших правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 910/13356/17 суд виклав висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).
З огляду на встановлену судом незаконність перебування спірної земельної ділянки в комунальній власності Зноб-Новгородської селищної ради, яка належить до земель природно-заповідного фонду та вибула з державної власності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що права держави на реалізацію усіх правомочностей щодо земельної ділянки, а саме користування і розпорядження нею встановлені законом та підлягають захисту шляхом повернення земельної ділянки з кадастровим номером 5924484400:04:000:0411 площею 99,0955 га у власність держави.
Таким чином, дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та ухвалив законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.
Викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони зводяться виключно до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на власному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Зноб - Новгородської селищної ради.
Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 07.01.2026 відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів також погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат, а витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта, оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Зноб - Новгородської селищної ради залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Сумської області від 07.01.2026 у справі №920/728/25 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Зноб - Новгородську селищну раду.
Матеріали справи №920/728/25 повернути Господарському суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Коробенка Г.П. у відпустці з 08.06.2026 по 12.06.2026, перебуванням судді Михальської Ю.Б. та судді Тищенко А.І. у відпустці з 15.06.2026 по 28.06.2026, повний текст постанови складено та підписано 30.06.2026

Головуючий суддя Г.П. Коробенко 

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко