ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/4044/24

11 червня 2026 року 
Костопільський районний суд Рівненської області у складі
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Костопіль обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12024181150000305 від 22.07.2024 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Горбаків, Гощанського району Рівненської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, непрацюючої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, з середньою спеціальною освітою, раніше неодноразово судиму: 05.09.2024 року вироком Франківського районного суду м. Львова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 18.12.2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та востаннє вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 16.02.2026 року за ч. 4 ст. 185 КК України, та у відповідності до ч. 4 с. 70 КК України до покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -
за участю сторін кримінального провадження: прокурора — ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 – адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченої – ОСОБА_3 , захисника – адвоката ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , 22.07.2024 року, близько 16 год. 30 хв., тобто в умовах воєнного стану, введеного, в дію наказом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами), перебуваючи в кав`ярні «Шпігель», що за адресою: вул. Руданського, 2-а в м. Костопіль, Рівненської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, переконавшись, що за її діями ніхто зі стороніх осіб не спостерігає, відкрила жіночу сумку, яка знаходилася на дивані кав`ярні та здійснила з неї крадіжку гаманця, в якому були грошові кошти в сумі 400 доларів США (16 596 гривень 48 копійок по курсу 41,4912 грн. за долар станом на 22.07.2024 року) та 2840 гривень, загальною сумою 19 346 гривень 48 копійок, що належали ОСОБА_8 , чим завдала останній майнову шкоду на вказану суму. Викраденим розпорядилася на власний розсуд.
Ці, умисні дії, ОСОБА_3 , які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч.4 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 , винною себе у пред`явленому їй обвинуваченні визнала повністю, підтвердила фактичні обставини справи, щиро розкаялася у вчиненому.
Потерпіла ОСОБА_8 , в судовому засіданні показала, що до події обвинувачену не знала. Вказала, що ОСОБА_3 прийшла до кафе де вона, потерпіла, працювала, і сіла на диванчику біля належної потерпілій сумки. Повідомила, що обвинувачена замовила напій, випивши його зробила ще замовлення для себе і для друзів, які, як вона сказала, мають до неї приєднатися, оскільки замовлення було велике то вона, потерпіла, вийшла на двір до холодильника взяти більше льоду, повернувшись ОСОБА_3 сказала, що вийде побачить де її друзі і повернеться. Одразу, після того як ОСОБА_3 вийшла, вона, ОСОБА_8 помітила, що у сумці не має гаманця, в якому було 2840 грн. та 400 доларів США, а також банківські картки та документи. Вона, потерпіла, одразу вибігла на двір, однак обвинуваченої вже видно не було, після чого вона викликала поліцію.
Також, вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю підтверджується письмовими доказами дослідженими під час розгляду справи, а саме:
- витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні № 12024181150000305 (а.с.1);
- рапортом оперативного чергового (а.с.2);
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 22.07.2024 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що 22.07.2024 року близько 16:30 год. з жіночої сумки, яка знаходилася в приміщенні кав`ярні «Шпігель» на дивані, невідома особа здійснила крадіжку гаманця, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 400 доларів США та 2840 гривень, паспорт, водійське посвідчення, 3 карти «Приватбанку» та одна «Альфа банку» (а.с. 3);
- протоколом огляду місця події від 22.07.2024 року (а.с.5-8);
- протоколом огляду речей та документів від 01.10.2024 року, оглядом оптичного DVD-R диску, де записано відео із камер спостереження, системи «Безпечне місто», міста Костопіль, та встановлено, що о 16:14:57 громадянка ОСОБА_3 , заходить на територію кав`ярні «Шпигель», що в м. Костопіль по вул. Руданського, 2; о 16:15:20 год, гр. ОСОБА_3 заходить в приміщення кав`ярні «Шпигель» та сідає на диван, що розташований зліва від входу у приміщення. Після чого о 16:19:14 та о 16:27:38 год. продавець кав`ярні, а саме гр. ОСОБА_8 виходить із приміщення кав`ярні до охолоджувальної камери, що знаходиться на вулиці при входові в приміщення кав`ярні; о 16:30:31 гр. ОСОБА_3 , залишає приміщення кав`ярні (а.с.50-57);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.10.2024 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_8 впізнала громадянку ОСОБА_3 (а.с.58-60);
- рапортом оперуповноваженого СКП ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, капітана поліції ОСОБА_9 (а.с.61).
Оцінивши, досліджені докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 умисно, 22.07.2024 року о 16 год. 30 хв., перебуваючи в кав`ярні «Шпігель», що за адресою: вул. Руданського, 2-а в м. Костопіль, Рівненської області, повторно, в умовах воєнного стану, вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме належного ОСОБА_8 гаманця, в якому були грошові кошти в сумі 400 доларів США (16 596 гривень 48 копійок по курсу 41,4912 грн. за долар станом на 22.07.2024 року) та 2840 гривень, загальною сумою 19 346 гривень 48 копійок, чим завдала потерпілій майнової шкоди на вищевказану суму, а тому ці його дії суд, кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття у вчиненому.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.
При вирішенні питання призначення ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд враховує тяжкість скоєного кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, особу обвинуваченої, яка на диспансерному нагляді у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, її відношення до скоєного кримінального правопорушення, має на утриманні двох дітей, вважає, що з метою виправлення обвинуваченої, попередження з її боку вчинення нових кримінальних правопорушень, слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК Україн, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченої, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами.
Окрім того, враховуючи особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 неможливе без ізоляції від суспільства.
Також, встановлено, що вироком Рівненського районного суду Рівненської області за № 570/453/26 від 16 лютого 2026 року, який набрав законної сили 19.03.2026 року, ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Так, у відповідності до ч.4 ст.70 КК України, суд приходить до висновку, про призначення ОСОБА_3 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.
Також, потерпілою ОСОБА_8 було пред`явлено до ОСОБА_10 цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням та понесених процесуальних витрат, в якому просить стягнути зобвинуваченої ОСОБА_3 на її користь 19 436 грн. 48 коп. матеріальних збитків, 2000 грн. – моральної шкоди та 3850 грн. процесуальних витрат.
В обгрунтування позову зазначила, що внаслідок вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 4 ст. 185 КК України, їй, ОСОБА_8 , завдано матеріальних збитків, зокрема загальна сума матеріальних збитків становить 19 436 грн. 48 коп. та моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях внаслідок викрадення належних їй грошових коштів, які по цей час повернуті їй не були. Розмір моральної шкоди оцінює у 2000 грн. Також, вказала, що витрати на професійну правничу допомогу, які вона понесла для здійснення захисту порушених прав і законних інтересів, надання необхідної правничої допомоги на професійній основі, під час кримінального провадження, в тому числі і на відшкодування завданої шкиди, становлять 3 850, 00 грн.
Враховуючи викладене просить суд задоволити позовні вимоги.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд задоволити їх з підстав викладених у позові.
Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник в судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю
Заслухавши учасників справи, дослідивши позовну заяву та додані до неї докази, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 р. № 3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" із послідуючими змінами і доповненнями, при розгляді позову мають бути наведені докази, якими підтверджується шкода, а також наведені розрахунки сум, що підлягають стягненню.
Судом встановлено, що загальна вартість завданої матеріальної шкоди ОСОБА_8 , внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , яка не відшкодована, становить 19436 грн. 48 коп., що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є обгрнутованими та підлягають до задоволення.
Також, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У п. 3 постанови пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно п. 9 постанови пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи викладене, оцінюючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи майновий стан відповідача, суд вважає за правильне стягнути з відповідача на користь позивача 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Згідно з п. 1 ч.1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Встановлено, що потерпіла понесла витрати на правову допомогу у розмірі 3850 грн. 00 коп., що підтверджується договором доручення № 347 про надання професійної правничої допомоги та представництва від 30 січня 2025 року, актом приймання – передачі послуг по наданню професійної правничої допомоги від 03 березня 2025 року, квитанцією № 1.100798867.1 від 03.03.2025 року.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_8 є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експертів.
Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 368, 373, 374, 615 КПК України, суд-
УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. 
На підставі ч.4 ст. 70 КК України з врахуванням вироку Рівненського районного суду Рівненської області № 570/453/26 від 16 лютого 2026 року, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 16 лютого 2026 року.
До набрання цим вироком законної сили тимчасово залишити засуджену ОСОБА_3 в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави, процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 4543 грн. 68 коп.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням та понесених процесуальних витрат – задоволити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 19 436 ( дев`ятнадцять тисяч чотириста тридцять шість) гривень 48 копійок матеріальних збитків, 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок моральної шкоди та 3850 (три тисячі вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок процесуальних витрат.
Речові докази по справі, а саме:
- об`єкт (стакан з кришкою) поміщений в спеціальний пакет Експертної служби МВС України № 4115370, та об`єкт (блакитна трубка) поміщений разом з початковою упаковкою в спеціальний пакет Експертної служби МВС України № 4115369 – передані на відповідальне зберігання в кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, після набрання вироком законної сили – знищити;
- оптичний диск, з відеоматеріалами, що фіксують перебування ОСОБА_3 на території кав`ярні «Шпігель», що в м. Костопіль по вул. Руданського, 2, 22.07.2024 року в період часу з 16:44-16:30 год. – залишити зберігати при матерілах кримінального провадження № 12024181150000305 від 22.07.2024 року.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційною інстанцією.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Суддя	ОСОБА_1