ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/7/26 Головуючий суддя І інстанції Філіп`єва В. В.
Провадження № 22-ц/818/3393/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності на земельну ділянку

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року   м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді Яцини В.Б.,
суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Оріщенко Наталі Сергіївни на ухвалу Зміївського районного суду м. Харкова від 09 березня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Фонду Державного Майна України, треті особи: Державне підприємство «Іскра», Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Державний земельний банк», про визнання протиправними дій та скасування розпорядження, визнання права на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача – адвокат Оріщенко Наталія Сергіївна звернулася до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовною заявою, в якій просила суд:
1)Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПп НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай), розміром 4, 9621 умовних кадастрових гектарів, із земель сільськогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні Державного підприємства «Іскра», код ЄДРПОУ 00852909, та підлягали приватизації, і розташовані на території Зміївської міської територіальної громади Чугуївського району (колишні землі Великогомільшанської сільської ради Зміївського району) Харківської області;
2)Визнати протиправними дії Фонду Державного майна України щодо підготовки та подання до Кабінету Міністрів України проекту розпорядження від 13.06.2024 року № 541-р «Про вилучення і передачу земельних ділянок у постійне користування без зміни цільового призначення» в частині внесення до Додатку 1 «Земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які вилучаються з постійного користування державних підприємств, установ та передаються без зміни цільового призначення державному підприємству «Фонд аграрних інвестицій» у постійне користування, що перебувають у постійному користуванні Державного підприємства «Іскра», код ЄДРПОУ 00852909, згідно переліку, визначеному у пункті 3 прохальної частини цієї заяви
3)Визнати протиправним та скасувати Розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.06.2024 № 541-р «Про вилучення і передачу земельних ділянок у постійне користування без зміни цільового призначення» в частині включення до Додатку 1 Розпорядження «Земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які вилучаються з постійного користування державних підприємств, установ та передаються без зміни цільового призначення державному підприємству «Фонд аграрних інвестицій» у постійне користування» земельних ділянок державної власності, що перебувають у постійному користуванні Державного підприємства «Іскра», код ЄДРПОУ 00852909, за відповідними кадастровими номерами:
6321781500:01:000:0025 площею 94,2555 га
6321781500:01:000:0026 площею 99,9486 га
6321781500:01:000:0023 площею 94,5019 га 
6321781500:01:000:0087 площею 94,7474 га
6321781500:01:000:0086 площею 98,2953 га
6321781500:01:000:0027 площею 96,8995 га
6321781500:01:000:0013 площею 27,9385 га
6321781500:01:000:0017 площею 23,4519 га
6321781500:02:000:0023 площею 9,8700 га 
6321781500:02:000:0025 площею 48,7606 га 
6321781500:02:000:0027 площею 32,9075 га
6321781500:02:000:0028 площею 43,3303 га
6321781500:02:000:0029 площею 8,4100 га 
6321781500:02:000:0032 площею 49,6602 га 
6321781500:02:000:0031 площею 14,2885 га 
6321781500:02:000:0033 площею 13,6583 га 
6321781500:02:000:0034 площею 13,4990 га 
6321781500:02:000:0035 площею 16,6597 га 
6321781500:02:000:0038 площею 8,0992 га 
6321781500:02:000:0039 площею 9,3603 га 
6321781500:02:000:0040 площею 2,0462 га 
6321781500:02:000:0042 площею 7,0833 га 
6321781500:02:000:0043 площею 43,4267 га 
6321781500:02:000:0045 площею 4,3677 га 
6321781500:02:000:0046 площею 9,7245 га 
6321781500:02:000:0060 площею 2,8690 га 
6321781500:02:000:0049 площею 36,3694 га 
6321781500:02:000:0050 площею 3,6000 га 
6321781500:02:000:0053 площею 61,5229 га 
6321781500:02:000:0054 площею 12,213 га 
6321781500:02:000:0127 площею 71,1225 га
6321781500:01:000:0014 площею 6,5525 га
6321781500:01:000:0015 площею 18,9094 га
6321781500:01:000:0016 площею 22,9022 га 
6321781500:01:000:0018 площею 12,09 га 
6321781500:02:000:0024 площею 30,9253 га 
6321781500:02:000:0026 площею 1,5900 га 
6321781500:01:000:0097 площею 1,00 га
6321781500:01:000:0098 площею 3,8726 га
6321781500:01:000:0050 площею 4,9412 га 
6321781500:01:000:0034 площею 5,3358 га 
6321781500:01:000:0033 площею 2,207 га 
6321781500:01:000:0032 площею 0,9914 га 
6321781500:01:000:0031 площею 2,3442 га 
6321781500:01:000:0063 площею 0,7308 га 
6321781500:01:000:0070 площею 2,1007 га 
6321781500:01:000:0071 площею 3,5060 га 
6321781500:01:000:0058 площею 3,0901 га 
6321781500:01:000:0099 площею 1,1333 га 
6321781500:02:000:0072 площею 6,4328 га 
6321781500:02:000:0070 площею 2,498 га 
6321781500:02:000:0071 площею 3,1156 га 
6321781500:02:000:0077 площею 5,0624 га 
6321781500:02:000:0075 площею 6,5145 га 
6321781500:02:000:0119 площею 0,9326 га 
6321781500:02:000:0133 площею 1,4913 га 
6321781500:02:000:0058 площею 1,3728 га 
6321781500:02:000:0059 площею 0,7060 га 
6321781500:02:000:0108 площею 2,7356 га 
6321781500:02:000:0109 площею 1,2887 га
6321781500:02:000:0101 площею 1,3771 га 
6321781500:02:000:0051 площею 1,27 га 
6321781500:02:000:0106 площею 1,5282 га 
6321781500:02:000:0052 площею 21,2675 га 
6321781500:02:000:0088 площею 1,9675 га 
6321781500:02:000:0089 площею 2,4651 га 
6321781500:02:000:0093 площею 1,4764 га 
6321781500:02:000:0047 площею 7,606 га 
6321781500:02:000:0048 площею 5,0517 га 
6321781500:02:000:0044 площею 29,7491 га 
6321781500:02:000:0111 площею 0,4061 га
6321781500:02:000:0110 площею 0,4025 га
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09 березня 2026 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Оріщенко Н.С. подала апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги були заявлені до: 1) Кабінету Міністрів України, 2) Фонду Державного Майна України. Саме вказані особи брали участь у розробці і прийнятті оскаржуваного розпорядження та вчинили дії щодо вилучення земельних ділянок з постійного користування ДП «ІСКРА», які (такі земельні ділянки) насправді підлягали розпаюванню між працівниками, про що були прийняті відповідні рішення і наявні відповідні дозволи, відтак фактично саме вказані особи не визнають право позивача на земельну частку (пай), тому позовні вимоги пред`явлені до таких осіб. 1.8. Також, у зв`язку з тим, що рішення суду по справі може вплинути на права та інтереси третіх осіб, позивач клопотав перед судом про залучення у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, таких осіб: 1) ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ІСКРА» – як підприємство, у якого власне було вилучено земельні ділянки, які підлягали приватизації, та було припинено право постійного користування; 2) ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ як розпорядника земельними ділянками, які були вилучені з постійного користування; 3) ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕРЖАВНИЙ ЗЕМЕЛЬНИЙ БАНК» – як орендаря земельних ділянок, які були вилучені з постійного користування.
Таким чином, зважаючи на зміст позовних вимог, враховуючи доводи позивача, а також долучені до позовної заяви докази, вбачається: - позовні вимоги заявлені позивачем з приводу захисту одного й того ж права передбаченого ст. 25 Земельного кодексу України права позивача на земельну частку (пай) із земель, які перебували у постійному користуванні ДП «ІСКРА»; - позовні вимоги заявлені одним позивачем до декількох відповідачів; - позовні вимоги очевидно та безсумнівно пов`язані між собою підставою виникнення та поданими доказами – позовна заява не містить окремого обґрунтування кожної із позовних вимог – кожна позовна вимоги обґрунтовується тими ж самими обставинами і доказами, і якщо такі вимоги розділити – доказова база залишиться точно така ж сама, тобто до окремих позовів позивач змушений буде додавати весь обсяг документів, які долучені ним до поточного позову; - фактично, для захисту права позивача є необхідною вимога про визнання права на земельну частку (пай), оскільки відповідачі своїми діями щодо вилучення земельних ділянок таке право не визнають – як наслідок, вимоги про оскарження дій і розпорядження щодо вилучення земельних ділянок є похідними від вимоги про визнання права на земельну частку (пай).
Водночас, оскаржуване розпорядження позбавило позивача можливості реалізувати відповідне право, оскільки відповідні земельні ділянки були вилучені з постійного користування Державного підприємства “ІСКРА”. Загальна площа вилучених оскаржуваним розпорядженням земель з постійного користування державного підприємства “ІСКРА” склала 1673,0846 га. До переліку вилучених земель також включені земельні ділянки, на які Головним управлінням було надано дозвіл на приватизацію земель. Відповідно, з позовної заяви чітко вбачалося, що земельні ділянки, стосовно яких було прийнято оскаржуване розпорядження, стосуються особисто позивача та його права на приватизацію землі. У будь-якому разі, відповідне питання мало б бути предметом аналізу розгляду справи по суті позовних вимог та не мало б взагалі розглядати судом на етапі прийняття справи до розгляду.
Вважає, що повернення позовної заяви з формальних підстав порушення правил об`єднання позовних вимог без належного обґрунтування того, у чому саме полягає таке порушення та чому заявлені вимоги не можуть розглядатися в одному провадженні, свідчить про надмірний процесуальний формалізм суду. Такий підхід фактично обмежує право ОСОБА_2 на звернення до суду та суперечить принципу доступу до правосуддя, який є складовою права на справедливий суд. За відсутності об`єктивних перешкод для спільного розгляду заявлених вимог або можливості їх роз`єднання суд не мав підстав для повернення позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Повертаючи заяву суд першої інстанції зазначив, що з поданої позовної заяви вбачається, що в межах даного позову об`єднано позовні вимоги, які заявлено до Кабінету Міністрів України, та Фонду Державного Майна України, про визнання дій незаконними і скасування розпоряджень, тобто вимоги, пов`язані зі здійсненням відповідачами публічно-владних управлінських функцій стосовно 72 земельних ділянок, (з відповідними кадастровими номерами, наведеними у пункті 3 прохальної частини позовної заяви) , які не стосуються особисто позивача. 
Крім того, в цьому ж позові заявлено вимогу про визнання за позивачем права на земельну частку (пай), розміром 4, 9621 умовних кадастрових гектарів, із земель сільськогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні Державного підприємства «Іскра», код ЄДРПОУ 00852909, та підлягали приватизації, і розташовані на території Зміївської міської територіальної громади Чугуївського району (колишні землі Великогомільшанської сільської ради Зміївського району) Харківської області. 
При цьому, Кабінет Міністрів України та Фонд Державного Майна України не є власниками земель сільськогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні Державного підприємства «Іскра», а от орган місцевого самоврядування, на землях якого (за твердженнями позивача) є нерозподілена земельна частка, - до участі у справі не залучений.
Тобто, заявлені позовні вимоги не пов`язані між собою ні підставою виникнення, ні поданими доказами, отже не підтверджуються тими ж самими доказами, що й обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача на підставі кожної з трьох вимог.
Кожна з позовних вимог є самостійною позовною вимогою (а не основною й похідною), за якими підлягають встановленню різні обставини
Тобто, в поданій позовній заяві фактично підлягають вирішенню три окремі спори, що виникли між позивачем та різними відповідачами, яке не є пов`язаними між собою, а отже заявлені вимоги не є однорідними.
Проте погодитись з такими висновками суду не можна.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадку, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Під вимогою слід розуміти матеріально-правову вимогу позову, яка складає його предмет.
Підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.
Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.
Отже, об`єднані вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтується позов в цілому.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Таким чином, допускається можливість об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, якщо обставини, на яких вони ґрунтуються, підтверджуються тими самими доказами.
Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.
Однорідними можуть вважатися позовні заяви, пов`язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача (чи відповідачів), або хоча й різними позивачами, але до одного і того самого відповідача.
Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.
Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 року у справі № 911/414/18, постанові Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі №914/2191/18.
За змістом ч. 1 ст. 188 Цивільного процесуального кодексу України, правила об`єднання позовних вимог не дотримано, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги: 1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); 2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.
Крім того, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у ч. 1 ст. 188 Цивільного процесуального кодексу України, проте на них поширюється дія заборон, прямо визначених у частинах 4, 5 цієї статті.
Саме встановлення судом наведених обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є підставою для повернення позовної заяви з посиланням на положення п. 2 ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України.
Отже, у розумінні положень ч. 1 ст. 188 ЦПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); не співвідносяться між собою як основна та похідна. Окрім того, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у ч. 1 ст. 188 ЦПК України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в ч.ч. 4, 5 вказаної статті щодо різного порядку судочинства та різної виключної територіальної підсудності, які у даному випадку відсутні.
З поданої позовної заяви вбачається, що в межах даного позову об`єднано позовні вимоги, які заявлено до Кабінету Міністрів України, та Фонду Державного Майна України, про визнання дій незаконними і скасування розпоряджень.

Крім того, в цьому ж позові заявлено вимогу про визнання за позивачем права на земельну частку (пай), розміром 4, 9621 умовних кадастрових гектарів, із земель сільськогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні Державного підприємства «Іскра», код ЄДРПОУ 00852909, та підлягали приватизації, і розташовані на території Зміївської міської територіальної громади Чугуївського району (колишні землі Великогомільшанської сільської ради Зміївського району) Харківської області.
При цьому позивачка обґрунтовує свої вимоги щодо земельної частки (паю) розміром 4, 9621 умовних кадастрових гектарів діями/бездіяльністю Кабінету Міністрів України, та Фонду Державного Майна України, а тому у суду не було підстав для висновку про безпідставне об`єднання цих позовних вимог. Що стосується покликання суду стосовно адміністративно-правого характеру вимог, які були заявлені до згаданих відповідачів, то з цих підстав вказана норма п. 2 ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України не застосовується. 
Крім того, питання щодо залучення належного відповідача за змістом норми п. 4 ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вирішує після відкриття провадження у справі, у підготовчому провадженні.
Повертаючи без розгляду позовну заяву позивачу, суд першої інстанції на вищезазначені правові норми та обставини належної уваги не звернув, не перевірив аргументи позивача з посиланням на відповідні докази, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За наведених вище обставин оскаржувана ухвала суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 268, 367, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Оріщенко Наталі Сергіївни задовольнити.
Ухвалу Зміївського районного суду м. Харкова від 09 березня 2026 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 01 травня 2026 року.

Суддя-доповідач       В.Б.Яцина.

Судді         Н.П.Пилипчук.

О.Ю.Тичкова.